П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 815/4282/17	
Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів -  Косцової І.П., Скрипченка В.О.,
при секретарі Ішханяні Р.А.,
за участю представника відповідача Коваленка А.А., представників 3-х осіб Іванова А.О., Кустової Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Матвієнка А.А. на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення - 17.01.2020р.) про закриття провадження по справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Футбольний клуб «Чорноморець»» до Міністерства юстиції України, Державного реєстратора Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат» Пацалюк Альони Валеріївни, Комунального підприємства Мирнопільської сільської ради «Результат», 3-х осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Матвієнка А.А. про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
18.08.2017 року ПАТ «Футбольний клуб «Чорноморець»» звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Державного реєстратора КП Мирнопільської сільської ради «Результат» Пацалюк А.В., КП Мирнопільської сільської ради «Результат», 3-х осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ПАТ «ІМЕКСБАНК» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Матвієнка А.А., в якому просило суд:
- визнати протиправними дії державного реєстратора Пацалюк А.В. по прийняттю рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №35229513 від 17.05.2017 року щодо реєстрації за ПАТ «ІМЕКСБАНК» права приватної власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», за адресою: Одеська область, м.Одеса, вул.Маразліївська, буд.1/20, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6236851101; 
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Пацалюк А.В., індексний №35229513 від 17.05.2017 року щодо реєстрації за ПАТ «ІМЕКСБАНК» права приватної власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», за адресою: Одеська область, м.Одеса, вул.Маразліївська, буд.1/20, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6236851101; 
- зобов`язати внести зміни до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, шляхом внесення відомостей про скасування рішення державного реєстратора Пацалюк А.В. індексний №35229513 від 17.05.2017 року про реєстрацію за ПАТ «ІМЕКСБАНК» права приватної власності на об`єкт нерухомого майна: нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», за адресою: Одеська обл., м.Одеса, вул..Маразліївська, буд.1/20, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6236851101; 
- зобов`язати внести зміни до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, шляхом поновлення відомостей про об`єкт нерухомого майна: нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», за адресою: Одеська обл., м. Одеса, вул. Маразліївська, буд.1/20, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 6236851101, що передували оскаржуваному рішенню (індексний номер 35229513 від 17.05.2017 року), а саме: поновити запис про право власності 3 94568 від 06.02.2013 року, здійснений приватним нотаріусом Чужовською Н.Ю., Одеським міський нотаріальний округ, Одеська область, здійснений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 258146 від 06.02.2013 року, щодо внесення запису про власника об`єкту - ПАТ «Футбольний клуб «Чорноморець».
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року  провадження у справі №815/4282/17 - закрито на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду 1-ї інстанції, Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Матвієнко А.А. 31.01.2020 року подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваної ухвали грубо порушено норми процесуального права та просив змінити мотивувальну частину ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 14.01.2020 року в частині підстав закриття провадження у даній справі, а саме просив закрити провадження у справі виключно на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, а не п.8 ч.1 ст.238 КАС України, як помилково ухвалив окружний суд, розглядаючи справу по суті протягом 2-х років.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник 3-ї особи (апелянта) - ПАТ «ІМЕКСБАНК» в особі уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Матвієнко А.А. повністю підтримав апеляційну скаргу та мотивовано наполягав на її задоволенні.
Представники відповідача - Міністерства юстиції України та 3-ї особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в судовому засіданні суду 2-ї інстанції також підтримали апеляційну ПАТ «ІМЕКСБАНК» та, в свою чергу, теж наполягали на її задоволенні.
Представники позивача та інших відповідачів в судове засідання суду 2-ї інстанції  без поважних причин не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.
Заслухавши суддю-доповідача, виступи сторін та дослідивши матеріали справи, оскаржувану ухвалу суду 1-ї інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, з урахуванням обставин справи, вважає, що дана апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Так, постановляючи ухвалу про закриття провадження по справі №815/4282/17 на підставі п.8 ч.1 ст.238 КАС України, суд 1-ї інстанції, фактично повністю розглянувши справу по суті, вважав, що даний спір має публічно-правовий характер, оскільки предметом розгляду є здійснення відповідачем владних управлінських функцій при вчиненні оскаржуваних реєстраційних дій, а також виходив з того, що відбулось повне відновлення законних прав та інтересів позивача без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними.
Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши оскаржувану ухвалу, матеріали справи, наявні в них докази, не може погодитися з такими висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх необґрунтованими та не заснованими на процесуальному законі, з огляду на наступне.
Так, як вбачається зі змісту предмета та підстав позову, викладених у позовній заяві, що позивач фактично звернувся до окружного суду з цим позовом на захист свого порушеного права приватної власності на об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі Центрального стадіону «Чорноморець» (м.Одеса, вул.Маразліївська,1/20), тобто даний спір, на думку судової колегії, фактично виник із майнових відносин приватноправового характеру, та існування якого не залежить від додержання державним реєстратором вимог законодавства при здійсненні оскаржуваних записів про реєстрацію права за іншою юридичною особою. Тобто, спір у цій справі не відповідає ознакам та характеристикам публічно-правового спору, а підлягає розгляду виключно в порядку господарського судочинства.
Як слідує зі змісту положень ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За визначенням п.п.1,2 ч.1 ст.4 КАС України, «адміністративна справа» - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; «публічно-правовий спір» - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єктом же владних повноважень, згідно зі ст.4 КАС України, є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
У випадку, якщо суб`єкт (у т.ч. орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа) у спірних правовідносинах не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого суб`єкта, який є учасником спору, такий спір не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції та, відповідно, не повинен вирішуватися адміністративним судом.
Отже, враховуючи вищезазначені норми процесуального закону, можна зробити висновок, що необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом саме публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або надання адміністративних послуг, при цьому ці управлінські функції чи адміністративні послуги суб`єкт здійснює саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Як визначено ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Водночас, визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
У відповідності до вимог ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Порядок державної реєстрації прав визначено ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої, державна реєстрація розпочинається із прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрації заяви в базі даних заяв. 
При цьому, відповідно до п.3 ч.2 ст.2 цього ж Закону, заявником є, зокрема, власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.
Отже, спір у цій справі не може вважатися спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки відповідач (т.б. державний реєстратор), приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію речового права (права власності) на нерухоме майно, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Прийняті рішення про державну реєстрацію права власності стосуються реєстрації права третіх осіб (ПАТ «ІМЕКСБАНК»), а не позивача.
Визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію певних речових прав, запису про їх реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за третіми особами є способом захисту права позивача на спірне нерухоме майно від його порушення іншими особами, за якими зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна.
Вказуючи на протиправність дій відповідача при здійсненні державної реєстрації права власності на нерухоме майно, позивач фактично зазначає про наявність такого права у нього та його відсутність у третіх осіб і, як наслідок, відсутність у третіх осіб правомірного інтересу щодо фіксації їх права власності шляхом здійснення державної реєстрації та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Отже, спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі державного реєстратора, як співвідповідача (якщо позивач уважає його винним у порушенні своїх прав), не змінює приватноправового характеру спору.
Оскільки ПАТ «Футбольний клуб «Чорноморець»» не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних рішень, т.б. останні були вчинені за заявами інших - 3-х осіб, спір щодо їх оскарження є спором про право цивільне незалежно від того, чи здійснено таку державну реєстрацію речового права на нерухоме майно з дотриманням вимог законодавства та чи заявлено вимогу про зобов`язання відповідача зареєструвати аналогічне речове право за позивачем.
Оскарження рішень та дій щодо внесення записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо нерухомого майна з особою, яка не заперечує законності дій та рішень державного реєстратора з реєстрації за нею аналогічного права на це ж майно, що фактично свідчить про приватноправовий характер цього спору.
Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Пунктом 13 ч.1 ст.20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч.2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.
Відповідно до приписів п. ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. 
Також при цьому, необхідно звернути увагу й на те, що аналогічну правову позицію з питання предметної юрисдикції у подібних правовідносинах вже неодноразово висловлювала Велика Палата Верховного Суду, зокрема, в своїх постановах від 04.12.2018 року у справі №915/1377/17, від 29.01.2019 року у справі №813/1321/17, від 02.04.2019 року у справі №137/1842/16-а, від 06.11.2019р. у справі №826/3051/18, 18.09.2019р. у справі №807/950/17, від 02.10.2018р. у справі №911/488/18.
Крім того, одночасно ще слід зазначити й про те, що суд 1-ї інстанції, в даному випадку, закриваючи провадження у даній справі, не повинен був більше 2-х років здійснювати судовий розгляд усіх позовних вимог по суті та встановлювати обставини справи з наданням їм юридичної оцінки, оскільки «закриття провадження у справі» - це фактично процесуальна дія та форма закінчення розгляду справи без вирішення її по суті.
Аналогічні висновки з цього спірного питання висловив і Верховний Суд, зокрема, в своїх постановах від 17.10.2018р. (справа №904/8414/17) та від 19.03.2019р. (справа №591/281317).   
Таким чином, на підставі вищевикладеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції було не повно з`ясовано спірні правовідносини, які виникли між сторонами та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, до того ж, висновки суду ґрунтуються на невірному тлумаченні норм діючого у цій сфері законодавства.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення має право скасувати його повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Отже, за таких обставин та враховуючи, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судова колегія, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, у відповідності до п.п.1,4 ч.ч.1,4 ст.317 КАС України, вважає за необхідне змінити мотивувальну частину судового рішення суду 1-ї інстанції, виключивши з неї посилання суду на вимоги п.8 ч.1 ст.238 КАС України, як на підставу для закриття провадження у даній справі, та вважати дійсною підставою закриття провадження у цій справі - п.1 ч.1 ст.238 КАС України, в зв`язку із чим, відповідно, клопотання представника ПАТ «Імексбанк» від 08.05.2018р. задоволенню не підлягає (не підлягало).
Керуючись ст.ст.238,308,310,315,316,317,319,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» Матвієнка А.А. - задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року - змінити, виключивши з її мотивувальної частини посилання суду на вимоги п.8 ч.1 ст.238 КАС України, як на підставу для закриття провадження у даній справі.
В іншій частині ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року - залишити без змін.
Роз`яснити позивачу його право на звернення до господарського суду із аналогічним позовом в порядку господарського судочинства.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено 20.03.2020р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                             Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                            І.П. Косцова   

                                                                                                В.О. Скрипченко