Справа № 129/3252/16-ц
Провадження № 22-ц/801/446/2020
Категорія: 27
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Марчук В. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2020 року	Справа № 129/3252/16-ц	м. Вінниця	

       
       Вінницький апеляційний суд в складі:
головуючої: Марчук B.C.,
суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу №129/3252/16-ц за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Бондар О.В. в залі суду 11.28 год., дата складання повного тексту рішення – 05.12.2019 року, 

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось у Гайсинський районний суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.01.2010 року,  ОСОБА_1  отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http.//privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. 
У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідач, станом на 31.10.2016 року має заборгованість у розмірі 61537,34 грн.., яка складається з: 17331,08 грн. – заборгованість за кредитом; 38949,72 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1850 грн. – заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. – штраф (фіксована частина); 2906,54 – штраф (процентна складова).
За вказаних підстав, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість  за кредитом у розмірі 61537,34 гривень і 1378 грн. судових витрат. 
Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 13.12.2016 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду на 06.02.2017 року. 
Далі, ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.04.2017 року було закрите провадження у частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14.01.2010 року №б/н в сумі 25173,09 грн., що складається з наступного: 17331,08 грн. – заборгованість за кредитом; 5717,10 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 450 грн. – заборгованість за пенею та комісією; штрафів – 500 грн. (фіксована частина), 1174,91 грн. (процентна складова)., з огляду на набрання чинності рішення Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 24.11.2015 року, яким зазначені позовні вимоги задоволені повністю та стягнуто з відповідача на користь банку заборгованість за зазначеним договором кредиту в сумі 25173,09. 
Дана ухвала набрала законної сили 23.06.2017 року відповідно до постанови Апеляційного суду Вінницької області про відмову ПАТ КБ «ПриватБанк» у відкритті апеляційного провадження. 
18.12.2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось у Гайсинський районний суд Вінницької області уже з уточненою позовною заявою. Вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.01.2010 р., ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 19000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http.//privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві. У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідач, станом на 30.11.2017 року має заборгованість у розмірі 139692,39 яка складається з наступного: 17331,08 грн. – заборгованість за кредитом; 119211,31 грн. - – заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3150 грн. – заборгованість за пенею та комісією. Позивач зазначив, що від цієї суми віднімається сума у розмірі 222364,80 грн., яка була задоволена судовим рішенням Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз м. Дніпропетровська від 24.11.2015 року, а тому різниця становить 116194,21 грн., яка складається з наступного: 113494,21 грн. – заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2700 грн. – заборгованість за пенею та комісією; штрафи в сумі 500,00 грн. (фіксована частина), 5809,71 грн. (процентна складова), а загалом 122503,92 грн.
З урахуванням зазначеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість  за кредитом у розмірі 122503,92 грн. та вирішити питання судових витрат. 
Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 25.11.2019 року у задоволенні позову відмовлено. Вирішено стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 12000 грн.
Не погодившись з вказаним рішенням в частині стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку, як незаконне.
Вимоги апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу не перевірив з якого часу представник відповідача здійснює професійну правничу допомогу на підставі укладання з відповідачем договору про надання правової допомоги; скільки процесуальних документів ним складено з цього моменту та скільки фактично ним витрачено годин при супроводженні справи у суді першої інстанції.
Ще апелянт зазначає, що ні уточнений розрахунок понесених судових витрат на професійну допомогу, ні акт прийому-передачі, не містять детального опису наданих послуг в суді першої інстанції, що в свою чергу порушує вимоги ч.3 ст. 137 ЦПК України.
Також, скаржник вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що представник відповідача витратив 20 годин на супроводження справи у суді першої інстанції, а тому сума у розмірі 10000 грн. недоведена. З урахуванням зазначеного, просить суд скасувати рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 25.11.2019 року в частині стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у сумі 12000 грн. та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у стягненні судових витрат в повному обсязі. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне. 
Згідно частин першої – п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним правовим вимогам не в повній мірі.
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, оскаржуване рішення перевіряється лише в частині стягнення з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн. 
Стягуючи з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 заявлені нею витрати на надання правничої допомоги в сумі 12000 грн., суд першої інстанції посилався на норми ст. 141 ЦПК України та брав до уваги надані адвокатом ОСОБА_2 розрахунки і квитанції від 15.05.2019 року. 
При цьому, судом було встановлено, що відповідно до договору про надання правової допомоги від 28 січня 2019 адвокат Хейніс О.Г., який діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія РН №1406 від 25.05.2018 року з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони уклали договір, за умовами якого адвокат взяв на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта зокрема у судах (а.с. 57 т.2).
Зі змісту додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги від 28.01.2019 року п.3 слідує, що сторони домовились про вартість послуг (гонорар) адвоката за надання послуг становить 12000 грн. (а.с. 59 т.2).
На підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги в матеріалах справи містяться: уточнений розрахунок понесених судових витрат позивачем від 27.11.2019 року, в якому витрати відповідача за надання адвокатом юридичних послуг складають 12000 грн ( а. с. 66-67 т.2), акт виконаних робіт (а.с. 68 т.2), квитанція до прибуткового касового ордеру №04/02 від 04.02.2019 року на суму 3000 грн. (а.с. 60 т.2), квитанція до прибуткового касового ордеру №015/05 від 15.05.2019 року на суму 9000 грн. (а.с. 61 т.2).
Відповідно до акту виконаних робіт, адвокатом Хейнісом О.Г. на виконання умов договору про надання правової допомоги у суді першої інстанції були надані послуги наступного характеру: надання усних консультацій клієнту 1 год; підготовка додаткових пояснень 2 год; супроводження справи у суді першої інстанції 20 год. (а. с. 68 т.2).
Згідно з ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу є складовою частиною судових витрат по справі.
Статтею 137 ЦПК передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154).
За змістом частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Як видно з договору про надання правової допомоги між адвокатом Хейніс О.Г. та ОСОБА_1 , він був укладений та підписаний сторонами 28 січня 2019 року (а\с 57 т.2).
Відповідно до матеріалів справи, адвокатом Хейнісом О.Г. у 2019 році, тобто з дня укладення договору про надання правничої допомоги, було складено один процесуальний документ – додаткові пояснення (а.с. 38-41 т.2) та взято участь у двох судових засіданнях, а саме 30.01.2019 року та 25.11.2019 року, кількість витраченого часу, на які складає 2 год. (а.с. 21, 63-64 т.2).
Матеріали справи не містять доказів того, що представник відповідача витратив 20 годин на супроводження справи у суді першої інстанції, а тому сума у розмірі 10000 грн. відповідачем недоведена. 
Проте, суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що з позивача підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 3000 грн. документально підтверджених витрат на правничу допомогу адвоката, а саме: 1000 грн. за надання усних консультацій клієнту; 1000 грн. за підготовку додаткових пояснень; 1000 грн. за участь у двох судових засіданнях в суді першої інстанції.
Такий підхід до обрахування та стягнення витрат на професійну правничу допомогу відповідає позиції, викладеній у додатковій Постанові Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц та у Постанові Верховного Суду від 16.05.2019 року у справі № 823/2638/18.
Підтвердженням оплати послуг з надання правової допомоги є видатковий касовий ордер, який відсутній у матеріалах справи. Надані адвокатом квитанції до прибуткового касового ордеру №04/02 від 04.02.2019 року та № 15/05 від 15.05.2019 року на а/с 60-61 т.2 не є належними доказами оплати витрат на правову допомогу у розумінні ст. 77 ЦПК України.
Надання доказів про розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
За таких обставин, колегія суду приходить до висновку, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн., а тому рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання розподілу судових витрат, а саме стягнення витрат на правничу допомогу, слід змінити та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 3000 грн. судових витрат. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2019 року в частині вирішення питання розподілу судових витрат змінити. Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 3000,00 гривень судових витрат. В іншій частині рішення суду – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: В.С. Марчук 

Судді: М.В. Матківська 

В.В. Сопрун