ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

28 травня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/7615/18 
Номер провадження 22-ц/816/958/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Хвостика С. Г. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа - Ковпаківський відділ державної виконавчої служби м. Суми Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2020 року в складі судді Сидоренко А.П., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 04 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , остаточно уточнивши позовні вимоги, в якому позивач просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення виплати аліментів на дитину з вересня 2014 року у розмірі 36846 грн 45 коп., збільшити розмір стягнутих з відповідача аліментів на утримання сина до 2500 грн, до досягнення дитиною повноліття.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 грудня 2014 року з відповідача на сина стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 750 грн. Вважає, що ця сума є недостатньою для нормального розвитку, навчання та інше.
30 липня 2019 року син став студентом коледжу Сумського національного аграрного університету і буде навчатися до 26 червня 2023 року. Навчається він на платній основі, стипендію не отримує.
Прожитковий мінімум для дітей також збільшився, тому вона вважає, що з відповідача необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн.
Відповідач не сплачував аліменти з вересня 2014 року до грудня 2018 року, в зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 36846 грн 45 коп.
Зазначає, що відповідно до ст.196 ч.1 СК України пеня по заборгованості по аліментах не може перевищувати розмір заборгованості, який є 36846 грн 45 коп. Тому в даному випадку розмір пені буде складати 36846 грн.45 коп. без наведення розрахунків.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.
Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 грудня 2014 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн 00 коп., щомісячно, з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2018 року в сумі 28731 грн 32 коп.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1681 грн 60 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення суду змінити в частині стягнення з ОСОБА_2 пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2018 року в сумі 28731 грн 32 коп. та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.
В доводах апеляційної скарги вказує, що з нього за несвоєчасну сплату аліментів на користь ОСОБА_1 за вказаний в рішенні період за постановою державного виконавця було накладено штраф в розмірі 17200 грн, який ним сплачений та погашена заборгованість по сплаті аліментів у березні 2019 року. Також при подачі позову до суду позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 пеню з квітня 2018 року, пропустивши термін звернення до суду, не подаючи при цьому заяви про поновлення строку звернення, не навівши жодних підстав, а також не надала розрахунок пені. 
Позивачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 02 грудня 2014 року у справі №591/7217/14-ц на користь ОСОБА_1 з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 750 грн. 00 коп., але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 29 вересня 2014 року (а.с. 49).
Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьком є ОСОБА_2 (а.с. 13).
З довідки-розрахунку Головного територіального управління юстиції у Сумській області Ковпаківського відділу державної виконавчої служби м. Суми від 16 жовтня 2018 року №2 вбачається, що заборгованість по виконавчому листу №591/7217/14-ц виданого 26 грудня 2014 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у твердій грошовій сумі 750,00 грн. на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 31 березня 2015 року складає 3096,45 грн. Заборгованість по аліментам з 01 квітня 2015 року по 30 вересня 2018 року становить 34596 грн. 45 коп. (а.с.11).
Відповідно до копії свідоцтва про народження вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.109).
Відповідно до довідки Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області, ОСОБА_2 , 1981 року народження проживає за адресою: с. Білка, Тростянецького району Сумської області та має склад сім`ї: мати – ОСОБА_6 , 1958 року народження (а.с. 113).
Відповідно по копії посвідчення, ОСОБА_6 , 1958 року народження, має інвалідність ІІ групи (а.с. 114).
При визначенні розміру аліментів судом враховано те, що у законодавстві відбулися зміни стосовно мінімального розміру аліментів на одну дитину, тобто визначено мінімально необхідний розмір, який має забезпечувати мінімальний рівень матеріального забезпечення дитини, а тому місцевий суд погодився з доводами позивача щодо необхідності збільшення стягнутих судом аліментів з визначенням їх у розмірі 1200 грн., враховуючи наявність на утриманні відповідача неповнолітнього сина ОСОБА_7 .
Рішення суду в частині визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. 00 коп., щомісячно, з дати набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, відповідачем не оскаржується.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2018 року в сумі 27981 грн 32 коп. суд першої інстанції виходив з того, що загальний розмір неустойки (пені) становить 28731 грн. 32 коп.
Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".
Згідно п. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів. Суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.
Тобто при обрахуванні розміру пені мають бути обов`язково враховані суми штрафів, сплачених боржником на користь стягувача.
Зважаючи, що на відповідача накладено штраф у сумі 17200 грн, який ним на даний час сплачений і перерахований на користь стягувача, що вбачається із квитанції (а.с. 226) та листа виконавчої служби, то стягнення із нього пені за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2018 року в сумі 28731 грн 32 коп. є помилковим, оскільки з суми цієї пені повина бути вирахована сума сплаченого штрафу (28731,32 грн – 17200), а відповідно сума пені за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2018 року складає 11531, 32 грн, які підлягають стягненню із ОСОБА_2 . Застосовуючи даний розрахунок, колегія суддів виходить з того, що розмір пені, визначений судом не є максимальним, тобто не відповідає сумі заборгованості по аліментам.
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Установивши, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність змінити резолютивну частину рішення суду першої інстанції, зазначивши про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2018 року в сумі 11531 грн 32 коп. Обґрунтованість даного розміру пені підтверджується матеріалами справи.
Водночас, за розгляд справи в суді апеляційної інстанції відповідач сплатив судовий збір в сумі 1057 грн. 20 коп., (704,80х150%). Враховуючи, що апеляційну скаргу було задоволено частково, колегія суддів вважає за можливим відшкодувати відповідачу частину сплаченого ним судового збору за подання апеляційної скарги. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність відшкодування відповідачу витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог в сумі 632 грн 84 коп. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Враховуючи те, що справа є малозначною згідно з п. 3 ч. 6 ст. 19, ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 24 січня 2020 року змінити в частині розміру пені, яка підлягає стягненню.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2018 року в сумі 11531 грн 32 коп.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_2  за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 632 грн 84 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач -                            В. І. Криворотенко

Судді:                                                      О. Ю. Кононенко

                                                                    С.Г. Хвостик