06.04.20
22-ц/812/693/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 487/3352/19
Провадження № 22-ц/812/693/20
Постанова
іменем України

06 квітня 2020 року                         м. Миколаїв                 Справа № 487/3352/19 
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання -Андрієнко Л.Д.,
за участю: позивача ОСОБА_1 та відповідача - ОСОБА_2 ,
переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня2020 року, ухвалене під головуванням судді Притуляк І.О. у приміщенні цього суду в м. Миколаєві о 08 год. 48 хв., повний текст якого складено 04 лютого 2020 року, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, 

встановив:

03 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 , який обґрунтовувала наступним.
Вона є повнолітньою дитиною ОСОБА_2 . Навчається на денній формі навчання у Відокремленому підрозділі «Миколаївська філія Київського національного університету культури і мистецтв», не працює, проживає з матір`ю ОСОБА_3 . 
Відповідач є її батьком, проживає від них окремо, та ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання. 
Посилаючись на те, що потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість її надавати, уточнюючи позовні вимоги, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, щомісячно, на період її навчання.
Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 серпня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на її користь з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 прожиткового мінімуму, на період її навчання, починаючи з дня подання позову з 03 травня 2019 року до 30 червня 2022 року, але не більше чим до досягнення позивачем двадцяти трьох років.
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 грудня 2019 року заочне рішення скасовано. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідач не заперечував проти стягнення аліментів у розмірі 1/5 частини від його доходів.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/5 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання з 29 липня 2019 року по 30 червня 2022 року. Судові витрати по справі компенсовано за рахунок держави.
Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував матеріальний стан батьків позивача, які працюють та отримують систематичний дохід у вигляді заробітної плати, стан здоров`я обох батьків, та їх обопільну потребу у додаткових витратах на лікування та виходив з тих обставин, що позивач продовжує навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, має змогу сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1/5 частини всіх видів доходів щомісячно.
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом при ухваленні рішення надано невірну оцінку наданим доказам, не враховано матеріальний стан матері позивача, яка постійно хворіє і потребує лікування, на яке періодично береться кредит, а також те, що в сім`ї відповідача, окрім нього, є працюючі особи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на те, що суд першої інстанції дав вірну оцінку наданим доказам, врахував усі обставини, що мають значення для справи, просив рішення суду залишити без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав.
Частиною першою статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
У постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених в ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Судом установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_1 є студенткою денної форми навчання бюджетного фінансування факультету мистецтв Відокремленого підрозділу «Миколаївська філія Київського національного університету культури і мистецтв» напрямку підготовки «Хореографія» терміном навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року (а.с.4).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3).
Позивач зареєстрована та проживає та разом з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 виданого Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області 21 січня 2011 року та Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №4813-1238848-2018 сформованого на ОСОБА_1 (а.с.6, 8-9).
З виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого неврологічного відділення КНП «Міська лікарня №3» №11371, виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №9 579/993, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 10329/1150, виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4552/564, мати позивача хворіє на розсіяний склероз, цереброспінальна форма, вторинно-прогредієнтиний перебіг, помірний нижній спастичний парапарез, виражений мозочково-атактичний синдром, ПФТО, стадія декомпенсації, у зв`язку з хворобою потребує додаткових витрат на лікування, на підтвердження понесення яких позивачкою надано оригінали квитанцій (а.с. 110-114). 
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 06 грудня 2019 року №FP4KNSGP729F5TG1, що досліджена судом першої інстанції, станом на 06 грудня 2019 року ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати кредиту у розмірі 4787 грн. 30 коп. (а.с. 107, 124 зворот).
Відповідач проживає разом з дружиною ОСОБА_4 та має повнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка хворіє на ВСД гіпотонічного типу, СНО-І, ерітематозну гіпертонію, ерозивний бульбіт, дуоденогастральний рефлекс, що підтверджується витягом з Постанови ЛКК №144/6 Комунального закладу ММР «ЦПМСД №6» від 20 грудня 2019 року та випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20 грудня 2019 року, виданою ЛКК КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6». Відповідач несе витрати на лікування доньки, що підтверджено наявними в матеріалах справи чеками (а.с. 103а- 105).
Крім того, відповідач та його дружина також мають ряд хронічних захворювань, що підтверджується Випискою з історії хвороби № 1902, наданої Центром медичної реабілітації та санаторного лікування «Трускавецький» та Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 14 лютого 2019 року виданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» (а.с. 62, 66, 67).
До відзиву на апеляційну скаргу відповідачем надано докази свого направлення Міністерством оборони України на медико-психологічну реабілітацію у 2020 році, чим підтверджується наявність в нього ряду хронічних захворювань, а також докази витрат на лікування під час такої реабілітації (а.с. 140, 141).
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції батьки позивача працювали та отримували постійний заробіток (а.с.44,89).
Таким чином, суд, встановивши те, що відповідач отримує заробітну плату та має можливість сплачувати кошти на утримання своєї повнолітньої доньки, яка навчається й потребує допомоги, однак в добровільному порядку такої допомоги їй не надає, дійшов обґрунтованого висновку про зобов`язання ОСОБА_2 утримувати позивача на період навчання до досягнення нею двадцяти трьох років.
При цьому, визначаючи аліменти у розмірі 1/5 частки від усіх заробітків відповідача, судом першої інстанції правильно враховано те, що позивач навчається на бюджетному фінансуванні, а також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.
Що стосується доводів позивача в апеляційній скарзі про те, що через хворобу її матері, в її житті відбулися зміни, які потребують матеріальних витрат, зокрема сплати кредиту в розмірі 4 787 грн. 30 коп., то варто зазначити, що судом при визначені розміру аліментів надано належну оцінку в тому числі і рівню серйозності вказаних позивачкою обставин з урахуванням можливості відповідача сплачувати аліменти. При цьому судом враховується, що норми глави 16 СК України щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на працездатних дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги спрямовані на переоцінку обставин справи і висновків суду не спростовують.
Отже, на підставі ст. 375 ЦПК України судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Враховуючи, що позивач за приписами пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та відповідач згідно посвідчення серії УБД №056473 на підставі пункту 13 частини першої статті 5 цього ж Закону звільнені від сплати судового збору, то відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 січня2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                        Н.В. Самчишина

Судді:                                                                П.П. Лисенко

                                                               Т.В. Серебрякова 

Повний текст постанови складено 06 квітня 2020 року.