Справа № 127/16375/19
Провадження № 22-ц/801/463/2020
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року	Справа № 127/16375/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач), 
суддів Денишенко Т.О., Копаничук С. Г., 
за участю секретаря судового засідання Богацька О. М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, квартирно – експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно – експлуатаційного управління про відшкодування моральної шкоди, 
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Міністерства оборони України на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Федчишена С. А. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення 10 грудня 2019 року, - 

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, квартирно – експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно – експлуатаційного управління про відшкодування моральної шкоди.
Враховуючи моральні переживання та стрес, який позивач зазнав внаслідок прийняття щодо нього неправомірного рішення про звільнення з посади, а також внаслідок бездіяльності Міноборони та КЕВ м. Вінниця, що виражається у невиплаті заробітної плати, а також внаслідок погіршення здоров`я, вважає, що він заслуговує на відшкодування моральної шкоди. Для визначення розміру моральної шкоди, позивач застосував Методику встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, яку розробив у 1997 року ОСОБА_2 , згідно якої вважає, що Міністерством оборони та КЕВ м. Вінниці незаконною невиплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу до цього часу спричинили моральну шкоду на суму 360547,20 грн., а заподіяна Міністерством оборони незаконним звільненням і невиконанням рішення суду про поновлення на посаді до цього часу, моральна шкода становить 420638,40 грн..
Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просить суд:
-стягнути з Міністерства оборони України заподіяну моральну шкоду в розмірі 420638 грн. 40 коп.
-стягнути з Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного управління м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління солідарно заподіяну моральну шкоду в розмірі 360547,20 грн.
-
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,  ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. 
Основними доводами апеляційної скарги є те, що вирішуючи спір суд першої інстанції не врахував в повній мірі тієї обставини, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року про поновлення позивача на роботі не виконано, позивачу не виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, а розмір моральної шкоди, яку стягнуто з Міністерства оборони України є заниженою та неспівмірно малою. Позовні вимоги полягали у стягненні моральної шкоди з Міністерства оборони України за незаконне звільнення та вчинення протиправних дій щодо невиконання рішення суду про поновлення позивача на посаді; з Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного управління м. Вінниці за незаконну невиплату позивачу заробітку за час вимушеного прогулу, з часу прийняття рішення суду про поновлення позивача на посаді.

В апеляційній скарзі Міністерства оборони України, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що скасування судовим рішенням наказу про звільнення позивача з військової служби не породжує автоматичного обов`язку компенсації моральної шкоди, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності (наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача). Щодо виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у справі № 802/1107/17-а, Міністерством оборони України прийнято наказ від 04 червня 2019 року № 309 про поновлення ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника КЕВ м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління.
У відзиві на апеляційну скаргу начальник квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниця, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просили її задовольнити. Заперечили проти задоволення апеляційної скарги Міністерства оборони України
Представник Міністерства оборони України підтримав апеляційну скаргу Міністерства оборони України та просив її задовольнити. Заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 ..
Представник квартирно – експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно – експлуатаційного управління підтримав апеляційну скаргу Міністерства оборони України та заперечив проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 

       Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Судом першої інстанції вставнолено наступні обставини.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства оборони України від 26 травня 2017 року № 358 про звільнення з військової служби у відставку полковника ОСОБА_1 з посади начальника квартирно – експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно – експлуатаційного управління. Визнано протиправним та скасовано п. 2 наказу Південного територіального квартирно – експлуатаційного управління від 14 червня 2017 року № 111 щодо виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу квартирно – експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно – експлуатаційного управління.
Окремою ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності МОУ щодо виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у справі № 802/1107/17-а задоволено. Зобов`язано Міністерство оборони України повідомити про факт неналежного виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року у справі №802/1107/17-а. Доведено до відома МОУ про встановлені у змісті ухвали обставини для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли встановленому судом порушенню. Зобов`язано Міністерство оборони України повідомити Вінницький окружний адміністративний суд про вжиті заходи не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.
03 жовтня 2019 року постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення, а окрему ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 15 липня 2019 року без змін.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Думанською А.Л. від 07 лютого 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 802/1107/17-а виданого 27 листопада 2018 року про поновлення полковника ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника квартирно – експлуатаційного відділу м. Вінниця Південного територіального квартирно – експлуатаційного управління.
28 лютого 2019 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Валявським О.А. за не виконання рішення суду по виконавчому провадженні №58308074 з виконання виконавчого листа №802/1107/17-а на боржника Міністерство оборони України накладено штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом трьох робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. 
Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Валявським О.А. від 23 квітня 2019 року за не виконання рішення суду по виконавчому провадженні №58308074 з виконання виконавчого листа №802/1107/17-а на боржника Міністерство оборони України накладено штраф на користь держави у розмірі 10200,00 грн. Зобов`язано боржника виконати рішення суду та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. 
23 квітня 2019 року постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Валявським О.А. закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №802/1107/17-а виданого 27 листопада 2018 року про поновлення полковника ОСОБА_1 на військовій службі на посаді начальника квартирно – експлуатаційного відділу м. Вінниця Південного територіального квартирно – експлуатаційного управління та підготовлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення до Соломянського управління поліції ГУ НП у м. Києві.
Згідно повідомлення Державного бюро розслідувань №01-7468 від 22 травня 2019 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 22 травня 2019 року внесені до ЄРДР за №62019000000000705 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 382 КК України.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року визнано протиправним та скасовано пункт 12 параграфу 10 наказу Міністерства оборони України від 04 червня 2019 року № 309 про звільнення полковника ОСОБА_1 з військової служби у відставку за віком з посади начальника квартирно – експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно –експлуатаційного управління. /а. с. 190-203/
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Вінниці Південного територіального квартирно-експлуатаційного управління на користь ОСОБА_1 середній заробіток (грошове забезпечення) втрачений за час вимушеного прогулу з 19 серпня 2017 року по 06 червня 2019 року в сумі 330 933,29 грн. із відрахуванням загальнообов`язкових до сплати платежів. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06 червня 2019 року залишено без змін.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що виходячи із засад розумності та справедливості, позовні вимоги до Міністерства оборони України підлягають задоволенню частково та стягненню з відповідача моральна шкода в сумі 10000 грн, що є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану Міністерством оборони України позивачу моральну шкоду. 
Також суд зазначив, що позовні вимоги про солідарне стягнення з Міністерства оборони України та КЕВ м. Вінниці Південного територіального квартирно – експлуатаційного управління на користь позивача моральної шкоди в розмірі 360547,20 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів того, що КЕВ м. Вінниця міг вчинити дії, але не вчинив щодо виплати позивачу середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, адже дані дії знаходяться поза компетенцією КЕВ м. Вінниця. 
Крім цього, рішення Вінницького окружного адміністративного суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу винесено 06 червня 2019 року та набрало законної сили лише 31 жовтня 2019 року на підставі постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду, а ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позов 11 червня 2019 року, доказів звернення до державних виконавців щодо примусового стягнення присуджених коштів в межах, за якими Вінницьким окружним адміністративним судом допущено негайне виконання позивачем суду також не надано, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди солідарно з відповідачів.
Зазначений висновок суду першої інстанції зроблений за повного з`ясування обставин справи, ґрунтується на нормах матеріального права, з ним погоджується також суд апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.
Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.
Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.  
За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виходячи із засад розумності та справедливості, позовні вимоги до Міністерства оборони України підлягають задоволенню частково та стягненню з відповідача моральної шкоди в сумі 10000 грн, що є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану Міністерством оборони України позивачу моральну шкоду. 
Суд першої інстанції правомірно зазначив, що позовні вимоги про солідарне стягнення з Міністерства оборони України та КЕВ м. Вінниці Південного територіального квартирно – експлуатаційного управління на користь позивача моральної шкоди в розмірі 360547,20 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано доказів того, що КЕВ м. Вінниця міг вчинити дії, але не вчинив щодо виплати позивачу середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, адже дані дії знаходяться поза компетенцією КЕВ м. Вінниця. 
Крім цього, рішення Вінницького окружного адміністративного суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу винесено 06 червня 2019 року та набрало законної сили лише 31 жовтня 2019 року на підставі постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду, а ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позов 11 червня 2019 року, доказів звернення до державних виконавців щодо примусового стягнення присуджених коштів в межах, за якими Вінницьким окружним адміністративним судом допущено негайне виконання позивачем суду також не надано, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди солідарно з відповідачів.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вирішуючи спір суд першої інстанції не врахував в повній мірі тієї обставини, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 березня 2018 року про поновлення позивача на роботі не виконано, позивачу не виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, а розмір моральної шкоди, яку стягнуто з Міністерства оборони України є заниженою та неспівмірно малою колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції зазначені обставини були враховані при частковому задоволенні позовних вимог до Міністерства оборони України. Розмір моральної шкоди суд першої інстанції визначив виходячи із засад розумності та справедливості. Підстав вважати розмір моральної шкоди, який стягнув суд першої інстанції з Міністерства оборони України на користь позивача заниженим суд апеляційної інстанції не вбачає.
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що судом першої інстанції не надано належну правову оцінку позовним вимогам до Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного управління м. Вінниці про відшкодування моральної шкоди за незаконну невиплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з часу прийняття рішення суду про поновлення позивача на посаді, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.
Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Судом першої інстанції правомірно враховано те, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу винесено 06 червня 2019 року та набрало законної сили лише 31 жовтня 2019 року на підставі постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду, а ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позов 11 червня 2019 року, доказів звернення до державних виконавців щодо примусового стягнення присуджених коштів в межах, за якими Вінницьким окружним адміністративним судом допущено негайне виконання позивачем суду також не надано, що свідчить про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди солідарно з відповідачів.
Позивачем не надано доказів того, що КЕВ м. Вінниця міг вчинити дії, але не вчинив щодо виплати позивачу середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, адже дані дії знаходяться поза компетенцією КЕВ м. Вінниця. 
Твердження апеляційної скарги Міністерства оборони України про те, що скасування судовим рішенням наказу про звільнення позивача з військової служби не породжує автоматичного обов`язку компенсації моральної шкоди, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності (наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача) є безпідставними, оскільки компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.  
Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 , про те, що місцевим судом необґрунтовано не взято до уваги розрахунок моральної шкоди, проведений позивачем згідно Методики встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань, яку розробив у 1997 року ОСОБА_2 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки законодавець не зобов`язує суд використовувати при визначенні розміру моральної шкоди зазначену Методику.
Інші аргументи апеляційних скарг не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2019 року у даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота
       
Судді: Т. О. Денишенко

С. Г. Копаничук

Повний текст постанови складено 19 березня 2020 року.