ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року	Львів	Справа № 460/4118/19 пров. № А/857/3666/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                        Пліша М.А.,
суддів                                                             Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,
за участю секретаря судового засідання                    Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року (головуючий суддя Друзенко Н.В., м. Рівне, повний текст складено 24.02.2020) по справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Рівненській області в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову №РВ950/955/00057/ТД-ФС.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року позов задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №РВ950/955/000157/ТД-ФС від 27.11.2019, згідно з якою на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125190,00 гривень. Стягнуто на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 судові  витрати по сплаті судового збору в сумі 1251,91 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Управління Держпраці у Рівненській області.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Управління Держпраці у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, вважає, що воно прийняте з невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому просить таке скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до наказу Управління Держпраці у Рівненській області № 1359 від 10 жовтня 2019 року та направлення № 1059-Н/09-27 від 10 жовтня 2019 року проведено інспекційне відвідування з питань додержання законодавства про працю у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 . Зокрема встановлено наступні порушення:
в порушення вимог частини 1 статті 21 КЗпП України, трудовий договір між працівником ОСОБА_2 і фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1 на час її стажування (починаючи з 02.10.2019 по 10.10.2019 включно) не укладений;
в порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України, ФОП ОСОБА_1 допустив працівника ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та без повідомлення Державної податкової служби про прийняття працівника на роботу;
в порушення вимог 253 КЗпП України, працівник ОСОБА_2 з 02.10.2019 по 10.10.2019 включно не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню..
У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року «Про затвердження Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення», уповноваженою посадовою особою Управління Держпраці у Рівненській області винесено постанову про накладення штрафу, а саме: № РВ 950/955/000157/ТД-ФС від 27.11.2019 щодо накладення на позивача штрафу у розмірі 125190 (сто двадцять п`ять тисяч сто дев`яносто) гривень за порушення вимог ч. 1 ст. 21 КЗпП України, ч. 3 ст.24 КЗпП України та статті 253 КЗпП України.
Під час проведення інспекційного відвідування 10.10.2019 з 10:30 год бар за адресою АДРЕСА_1 , 5 зачинився. В телефонному режимі за номером зазначеному в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП ОСОБА_1 відмовився пояснювати, стосовно проведення своєї господарської діяльності. Протягом 10.10.2019 декілька разів здійснено спробу потрапити до бару за зазначеною адресою.
11.10.2019 о АДРЕСА_2 00 год. в барі по АДРЕСА_3 , за барною стійкою знаходилась молода дівчина, яка представилась ОСОБА_2 . Остання надала письмові пояснення стосовно перебування її на робочому місці. Згідно пояснень вона працює у ОСОБА_1 барменом в барі «Бар» з 02.10.2019 з яких 7 днів була на стажуванні. В період стажування їй виплачувалась заробітна плата по 200 грн в день. Графік роботи ОСОБА_2 на час стажування з 07:00 год. по 20:45 год.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 24 КЗпП України, передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або повноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальна страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 24 КЗпП України).
Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст.265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту, оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;
Згідно абз. 4 п. 2 Порядку № 509 штрафи можуть бути накладені на підставі: акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.
Апелянт вважає, що у даному випадку відбувся допуск ФОП ОСОБА_1 працівника ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адмініструванням єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 29 Закону України «Про зайнятість населення», студенти вищих та учні професійно-технічних навчальних закладів, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем «кваліфікований робітник», «молодший спеціаліст», «бакалавр», «спеціаліст» та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, мають право проходити стажування за професією (спеціальністю), на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, на умовах, визначених договором про стажування у вільний від навчання час. Метою стажування є набуття досвіду з виконання професійних завдань та обов`язків, удосконалення професійних знань, умінь та навичок, вивчення та засвоєння нових технологій, техніки, набуття додаткових компетенцій. Порядок укладення договору про стажування та типову форму договору затверджує Кабінет Міністрів України. Запис про проходження стажування роботодавець вносить до трудової книжки.
Стажування проводиться за індивідуальною програмою під керівництвом працівника підприємства, установи, організації, який має стаж роботи за відповідною професією (спеціальністю) не менш як три роки.
Умови та порядок проходження стажування передбачено постанова Кабінету Міністрів України № 20 від 16.01.2013.
Управління звертає увагу, що ні під час проведення інспекційного відвідування, ні в процесу розгляду справи, позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин щодо укладення договору про проходження стажування працівником ОСОБА_2 
15.06.2020 на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання Управління Держпраці у Рівненській області про відкладення розгляду справи із покликанням на запровадження в Україні карантину.
За результатами розгляду вказаного клопотання колегія суддів ухвалила його відхилити, оскільки будь-якого обґрунтування неможливості явки до суду апелянта не наведено.
Поверхневі та загальні покликання на умови карантину зі сторони позивача не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Також рекомендація Ради суддів України (лист № 9рс-186/20 від 16.03.2020р.) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін (їх представників). Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останніми не наведено, клопотань про їх витребування/долучення тощо не заявлено.
В протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою - підприємцем, зареєстрованим у встановленому законом порядку, про що до Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесений запис від 03.12.2018 за №0000000014995.  Основний вид діяльності підприємця – код КВЕД 56.10 «Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування». У період з 10 жовтня 2019 року по 24 жовтня 2019 року, на підставі наказу №1359 від 10.10.2019, Управлінням Держпраці у Рівненській області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 з питань додержання вимог законодавства про працю, за результатами якого складено акт №РВ950/955/АВ від 18.10.2019. Підставою для проведення заходу контролю, як зазначено у направленні на інспекційне відвідування №1059-Н/09-27 від 10.10.2019 стало отримання інформації, яка визначена підпунктом 6 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019. 
У розділі ІІІ (Опис виявлених порушень) вказаного акту перевірки відповідач зазначає про порушення позивачем, зокрема: частини 1 статті 21 Кодексу Законів про Працю України, яке полягало у тому, що між ФОП ОСОБА_1 і працівником ОСОБА_2 на час її «стажування» (починаючи з 02.10.2019 по 10.10.2019 включно) не укладений трудовий договір; частини 3 статті 24 Кодексу Законів про Працю України, яке полягало у тому, що позивачем допущено до роботи ОСОБА_2 без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу; статті 253 Кодексу Законів про Працю України у зв`язку з тим, що працівник ОСОБА_2 з 02.10.2019 по 10.10.2019 включно не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Акт перевірки РВ950/955/АВ від 18.10.2019 підписаний ФОП ОСОБА_1 із запереченнями. 
В ході проведення інспекційного відвідування посадовими особами відповідача були отримані пояснення від найманого працівника ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .
Згідно пояснень ОСОБА_2 від 11.10.2019, вона з 02.10.2019 працює у позивача барменом у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . З них 7 днів була на стажуванні, під час якого працювала з 07 год. 00 хв. до 20 год. 45 хв. і отримувала заробітну плату 200 грн. в день.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 пояснив, що найманий працівник ОСОБА_2 працює в нього з 11 жовтня 2019 року. До цієї дати вона приходила протягом декількох днів у бар, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 на кілька годин щоб ознайомитися з умовами роботи.
Відповідно до виданого ФОП ОСОБА_1 наказу «Про працевлаштування» №1 від 10.10.2019 ОСОБА_2 прийнято на посаду бармена в кафе з 11.10.2019 з оплатою праці згідно трудового договору на підставі її заяви. 10.10.2019 ФОП ОСОБА_1 повідомлено Державну фіскальну службу про прийняття працівника на роботу.
11.10.2019 між позивачем і працівником ОСОБА_2 укладено трудовий договір, відповідно до його умов ОСОБА_2 зобов`язується виконувати обов`язки бармена у кафе, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . 23.10.2019 позивачем було надіслано до Управління Держпраці у Рівненській області заперечення на акт інспекційного відвідування №РВ950/955/АВ від 18.10.2019, у якому зазначено, що підприємець не погоджується з висновками викладеними в акті щодо порушень ним трудового законодавства і вважає, що він складений в порушення вимог чинного законодавства. На обґрунтування заперечень вказував, що посадові особи відповідача при проведенні перевірки керувалися виключно поясненнями найманого працівника, які не відповідають дійсності і були отримані під тиском. Водночас не були враховані його пояснення щодо оформлення працівниці ОСОБА_2 , які підтверджувались пред`явленими у ході перевірки документами. Категорично заперечував, що ОСОБА_2 проходила стажування і отримувала заробітну плату до 11.10.2019.
У відповіді на вказане вище заперечення №13-10/5031 від 24.10.2019 відповідачем зазначено, що відповідно до пп.3 п.11 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019, інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно без попереднього повідомлення мають право: наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та письмові пояснення. Користуючись таким правом, інспекторами, які здійснювали інспекційне відвідування, були відібрані письмові пояснення у ОСОБА_2 , які надалі на законних підставах були враховані в акті перевірки. 
25.10.2019 інспектором винесено припис №РВ950/955/АВ/П, в якому позивача зобов`язано до 31.10.2019 вжити заходів щодо усунення вказаних порушень та в подальшому їх не допускати. 15.11.2019 позивач подав скаргу на такий припис, у якому зауважив, що не порушував вимог законодавства про працю, оскільки ніякого стажування ОСОБА_2 до офіційного працевлаштування у нього не проходила, заробітної плати до 11.10.2019 не отримувала. За результатами розгляду матеріалів інспекційного відвідування першим заступником начальника Управління Держпраці у Рівненській області ОСОБА_3 М.В. 27.11.2019 було прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №РВ950/955/000157/ТД-ФС, відповідно до якої на позивача накладено штраф у розмірі 125190 грн. за порушення вимог законодавства про працю, які були встановлені у акті інспекційного відвідування. 
В судовому засіданні судом першої інстанції допитано в якості свідка ОСОБА_2 , яка пояснила, що 11.10.2019 був її перший робочий день у кафе. Зранку в приміщення, де вона працювала зайшли чоловік і жінка, які представилися інспекторами з управління Держпраці. Вона зателефонувала директору і просила їх зачекати допоки він приїде. Однак вони сказали, що перевіряють її особисто, а не підприємця. Запитали її з якого часу вона працює на цій роботі. Вона відповіла, що перший день, але заходила кілька раз до цього щоб подивитися, які умови праці і обговорити їх з директором. Повідомила, що інспектори обманули її, що без проходження стажування на роботу влаштовуватись не можна і під тиском примусили написати пояснення. Зміст цих пояснень диктувався інспекторами. Вказала, що погрожували їй проблемами, якщо вона не напише пояснення так як вони їй говорять. Тому довелося писати, що вона проходила стажування з 02.10.2019 і отримувала за нього заробітну плату. Ствердила, що вона дійсно приходила до 11.10.2019 кілька разів на дві години щоб подивитися, як працює кафе і дізнатись про свої майбутні обов`язки. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував, що відповідно до ч.1 ст.259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно п. 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №96 від 11.02.2015 року (далі - Положення №96) Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику, зокрема з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення.
Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю (пп.6 п.6 Положення №96).
Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 11.02.2015 визначено, що територіальним органом Держпраці на території Рівненської області є Управління Держпраці у Рівненської області.
Згідно ст. 3 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» №877-V від 05.04.2007 державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом.
Згідно з підпунктом 6 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №823 від 21.08.2019 передбачено такі підстави для проведення інспекційних відвідувань, зокрема, отримання відповідачем інформації: Держстату та її територіальних органів про наявність заборгованості з виплати заробітної плати; ДПС та її територіальних органів про: - невідповідність кількості працівників роботодавця обсягам виробництва (виконаних робіт, наданих послуг) до середніх показників за відповідним видом економічної діяльності; - факти порушення законодавства про працю, виявлені в ході здійснення повноважень; - факти провадження господарської діяльності без державної реєстрації у порядку, встановленому законом, як суб`єкта господарювання; Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: - роботодавців, які нараховують заробітну плату 30 і більше відсоткам працівників менше мінімальної; - роботодавців, в яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; - роботодавців, в яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилася на 20 і більше відсотків; - фізичних осіб, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; - роботодавців, в яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці, що завершився; - роботодавців, в яких протягом року не проводилася індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; - роботодавців, в яких 30 і більше відсотків фізичних осіб працюють на умовах цивільно-правових договорів; - роботодавців із чисельністю 20 і більше працівників, в яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.
Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно врахував, що згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» державний нагляд (контроль) здійснюється за місцем провадження господарської діяльності суб`єкта господарювання або його відокремлених підрозділів, або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених законом.
Відповідно до п.10 Порядку №823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право, зокрема: під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця, наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення, а також фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки.
Пунктом 16 цього ж Порядку передбачено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування, і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю.
Актом №РВ950/955/АВ від 18.10.2019 зафіксовано порушення частини 1 статті 21 Кодексу Законів про Працю України, яке полягало у тому, щоміж ФОП ОСОБА_1 і працівником ОСОБА_2 на час її «стажування» (починаючи з 02.10.2019 по 10.10.2019 включно) не укладений трудовий договір; частини 3 статті 24 Кодексу Законів про Працю України, яке полягало у тому, що позивачем допущено до роботи ОСОБА_2 без укладення трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу; статті 253 Кодексу Законів про Працю України у зв`язку з тим, що працівник ОСОБА_2 з 02.10.2019 по 10.10.2019 включно не підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Під час перевірки позивачем надано відповідачу копії: наказу №1 від 10.10.2019 про прийняття на роботу ОСОБА_2 на посаду бармена з 11.10.2019, повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу від 10.10.2019 та трудовий договір між ФОП ОСОБА_1  та працівником ОСОБА_2 від 11.10.2019.
Згідно ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно ч.ч. 1, 2 та 4 ст.265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої   законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17.07.2013штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками.
Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу.
Пунктом 3 Порядку №509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки зазначені у акті перевірки щодо вчинення ФОП ОСОБА_1 порушень вимог трудового законодавства є помилковими, а працівник ОСОБА_2 не була допущена до роботи позивачем до 11.10.2019, тобто до дати її офіційного працевлаштування, відтак, суд першої інстанції вірно вважав, що позовні вимоги підлягають задволенню.
Враховуючи зазначене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.  
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління Держпраці у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року по справі № 460/4118/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий  суддя                                                             М.А. Пліш
Судді                                                                                 Т.І. Шинкар
                                                                                          Н.В. Ільчишин
повний текст складено 22.06.2020