Постанова
Іменем України
23 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 308/12945/17
провадження № 61-5499ск19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С.Ю., Петрова Є.В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - державний навчальний заклад «Ужгородський центр професійно-технічної освіти», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2018 року у складі судді Малюк В. М. та постанову Закарпатського апеляційного суду 
від 05 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Джуга С. Д., Куштан Б. П.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до державного навчального закладу «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» (далі - ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти») про визнання незаконним та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах із ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти», працюючи на посаді слюсаря-ремонтника навчального закладу.
Наказом директора ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» від 04 жовтня 2017 року № 122-К ОСОБА_1 було переміщено в корпус 
№ 2 ДНЗ УЦ ПТО, що знаходиться за адресою: м . Ужгород, вул . Гагаріна, 8 , без змін умов праці. Враховуючи, що обов`язковою умовою для переведення на іншу роботу необхідна згода працівника, яку він не надавав, тому саме переведення (оскільки змінились істотні умови праці), яке в наказі звучить як «переміщення», вважав незаконним і таким, що підлягає скасуванню.
Наказом директора ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» від 21 листопада 2017 року № 139-К ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з прогулами без поважних причин.
Вважав, наказ про звільнення безпідставним та таким, що винесений із грубим порушенням трудового законодавства, оскільки невихід працівника на роботу у зв`язку з його незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин на підставі положень пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.
Неправомірні дії відповідача щодо звільнення призвели до змін у повсякденному житті, завдали ОСОБА_1 моральних страждань і викликали у нього негативні емоції, що вплинуло на його психологічний стан.
Посилаючись на зазначене ОСОБА_1 просив суд: 
- визнати незаконним та скасувати наказ директора ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» від 04 жовтня 2017 року № 122-К про переміщення на інше робоче місце; 
- визнати незаконним та скасувати наказ директора ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» від 21 листопада 2017 року № 139-К про звільнення за прогул без поважних причин; 
- поновити ОСОБА_1 на посаді слюсаря-ремонтника ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти»; 
- зобов`язати ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» провести розрахунок та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по день ухвалення судового рішення; 
- стягнути з ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що переміщення ОСОБА_1 відбулося відповідно до вимог трудового законодавства, оскільки працівник був переміщений на інше робоче місце в тій же організації, однак до іншого корпусу, в межах спеціальності та кваліфікації і без змін умов оплати праці, у зв`язку з чим на підставі статті 32 КЗпП України не потребувало згоди самого працівника. 
Суд вважав, що звільнення ОСОБА_1 із займаної посади за прогули без поважних причин було проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу директора ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» від 21 листопада 2017 року № 139-К «Про звільнення за прогул без поважних причин ОСОБА_1 ».
Суд також вважав, що вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді слюсаря-ремонтника, виплата йому у відповідності до вимог статті 235 КЗпП України середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, є похідними до вимог про скасування наказу про звільнення, а тому задоволенню не підлягають.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 04 червня 2018 року залишено без змін.
Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції, вирішуючи трудовий спір, належно оцінив надані сторонами докази, правильно встановив характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
11 березня 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 червня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду 
від 05 лютого 2019 року, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Находження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
У травні 2019 року справу № 308/12945/17 передано до Верховного Суду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, повно та всебічно не дослідили обставини, що мають значення для справи, та необґрунтовано відмовили у задоволенні позову.
Висновок судів про те, що наказом від 04 жовтня 2017 року № 122-К відбулося переміщення працівника на інше робоче місце в тій же організації без змін умов оплати праці є помилковим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки фактично відбулося переведення працівника, який не надавав своєї згоди.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, не звернув належної правової уваги на те, що відсутність працівника за місцем роботи, визначеного роботодавцем, не може обґрунтовано вважатися прогулом без доведення обставин відмови переходу на нове робоче місце та присутності працівника на території підприємства.
Відзив на касаційну скаргу 
15 травня 2019 року ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу  ОСОБА_1 , який підписаний директором Тимком С. М. , у якому просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано безпідставністю доводів касаційної скарги, які не спростовують законних та вмотивованих висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Заперечення на відзив
22 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду заперечення на відзив ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти», у якому просить задовольнити вимоги касаційної скарги, посилаючись на те, що аргументи, наведені у відзиві, не відповідають дійсності та спрямовані на захист неправомірних дій підприємства щодо незаконного звільнення ОСОБА_1 .
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах із ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти», працюючи на посаді слюсаря-ремонтника навчального закладу.
04 жовтня 2017 року наказом директора ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» № 122-К «Про переміщення на інше робоче місце ОСОБА_1 » слюсаря-ремонтника переміщено з 04 жовтня 
2017 року в корпус № 2 ДНЗ УЦПТО ПТО, що знаходиться за адресою: 
м. Ужгород, вул. Гагаріна, 8, у межах спеціальності і кваліфікації, обумовлених трудовим договором із попереднім графіком роботи та без змін умов праці, охорони праці на підставі частини другої статті 32 КЗпП України.
Підставою для винесення наказу була виробнича необхідність у проведенні ряду робіт відповідно до доповідної записки завідуючого господарства Мартина М. М. від 22 вересня 2017 року, який звертався до директора 
Тимка С. М. з проханням перевести слюсаря-ремонтника ОСОБА_1 у корпус № 2 ДНЗ УЦПТО, у зв`язку з необхідністю: запустити систему витяжки, реставрувати рейсмус, зробити поточний ремонт на торцовій пилі, відремонтувати огорожу по території об`єкта, встановити решітки на вікнах першого поверху майстерні.
Згідно з посадовою інструкцією слюсаря-ремонтника професійно-технічного навчального закладу, яка затверджена ДНЗ УЦПТО Тимком С. М. , до обов`язків слюсаря-ремонтника входять наступні обов`язки: розбирання, ремонт, складання і випробування простих вузлів і механізмів устаткування, промивання, чищення, змащення деталей та устаткування, виконання робіт із застосуванням пневматичних електричних інструментів, шарбування деталей за допомогою механізованого інструменту, виготовлення простих пристосувань для ремонту й складання обладнання, виконання роботи з розробки, збирання й випробування різноманітного обладнання, виконання інших разових доручень директора та помічника директора по господарській частині, здійснення контролю вимірювальних приладів та стендів для діагностування, ремонту і обслуговування приладів, виконання ремонтних робіт з облаштування матеріально-технічної бази закладу, проведення ремонту, обслуговування, монтажу, демонтажу обладнання, виконання збірки, доведення, обробки, регулювання та випробування верстатів, агрегатів, штампів, інструментів.
Суди встановили, що виконання робіт, що були зазначені в доповідній записці Мартина М. М. , входило в професійні обов`язки слюсаря-ремонтника, посаду якого займав ОСОБА_1 
З 04 жовтня 2017 року робочим місцем позивача був корпус 
№ 2 ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» за адресою: 
м . Ужгород, вул. Гагаріна, 8.
Наказом від 04 жовтня 2017 року № 3-С ОСОБА_1 оголошено догану за невиконання розпорядження та вживання нецензурної лексики при спілкуванні із завідувачем господарства Мартином М. М .
Згідно з табелем обліку використання робочого часу за листопад 2017 року ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» ОСОБА_1 був відсутній на роботі 03 листопада, 16 листопада, 17 листопада 2017 року 
та 11 жовтня і 12 жовтня 2017 року був на роботі по 5 годин кожний день, 
13 жовтня 2017 року - 4 години,17 жовтня 2017 року - 3 години.
Відсутність позивача на робочому місці у робочий час, а також небажання останнього надати директору закладу письмові пояснення про поважність відсутності на роботі підтверджується актами від 20 жовтня 2017 року та 
від 03 листопада, 17 листопада 2017 року, доповідними завідуючого господарства Мартина М. М. від 20 жовтня 2017 року та від 17 листопада 
2017 року.
Відповідно до витягу з протоколу засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації від 06 листопада 2017 року № 2/1 надано згоду на звільнення слюсаря-ремонтника ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку з прогулами без поважних причин із наданням йому гарантій і компенсації при звільненні.
Наказом директора ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» від 21 листопада 2017 року № 139-К слюсаря-ремонтника ОСОБА_1 звільнено з займаної посади на підставі пункту 4 частини першої статті 
40 КЗпП України у зв`язку з прогулами без поважних причин.
Мотивувальна частина.
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних 
Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши аргументи, викладені у відзиві та запереченні на відзив, Верховний суд у складі колегії суддів Третьої судової палати касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Між сторонами виникли правовідносини щодо переміщення працівника, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.
Норма статті 32 КЗпП України передбачає, що переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві в установі, організації або в іншу місцевість хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускаються тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу, та в інших випадках, передбачених законом.
У частині другій статті 32 КЗпП України зазначено, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати на роботу, протипоказану йому за станом здоров`я.
Так, зазначена норма трактує поняття «переміщення» у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Вона передбачає у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором, зміну робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи); структурного підрозділу у тій самій місцевості; роботи на іншому механізмі або агрегаті.
Переміщення може здійснюватися тільки за умови, що не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника.
Таким чином, при переміщенні діє принцип незмінності істотних умов договору, залишаються незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади).
Колегія суддів погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивача було саме переміщено, а не переведено на роботу слюсаря-ремонтника в корпус № 2 ДНЗ УЦПТО ПТО, оскільки залишилися незмінними всі суттєві умови трудового договору (спеціальність, кваліфікація, найменування посади), та відбулася лише зміна робочого місця (тобто, місця безпосереднього виконання роботи), а тому відповідно до частини другої статті 32 КЗпП України не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.
За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що переміщення позивача на таку ж посаду в інший структурний підрозділ цього підприємства відповідає вимогам закону, а тому наказ директора ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» від 04 жовтня 2017 року № 122-К про переміщення на інше робоче місце ОСОБА_1 прийнято відповідно до вимог закону, оскільки підприємство вправі самостійно визначати свою організаційну структуру, встановлювати чисельність працівників і штатний розпис.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 01 листопада 2017 року у справах 
№ 6-1429цс17, 6-1568цс17, а також з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 501/2345/15-ц (провадження № 61-719св18), постанові від 25 січня 2018 року у справі 
№ 501/2482/15-ц (провадження № 61-757св17).
З огляду на зазначене, безпідставними є доводи касаційної скарги 
ОСОБА_1 про те, що його було переведено на посаду слюсаря-ремонтника в корпус № 2 ДНЗ УЦПТО без надання його згоди.
Колегія суддів також погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для визнання незаконним наказу директора ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти» 
від 21 листопада 2017 року № 139-К про звільнення за прогул без поважних причин, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Отже, прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин упродовж робочого дня.
Колегія суддів, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що з 04 жовтня 2017 року позивач повинен був перебувати на робочому місці, проте ОСОБА_1 був відсутній на роботі 03 листопада, 16 листопада, 17 листопада 2017 року, 11жовтня та 12 жовтня 2017 року був на роботі по 5 годин кожний день, 13 жовтня 2017 року - 4 години, 17 жовтня 2017 року - 3 години, тобто ним було неодноразово допущено прогул без поважних причин, унаслідок чого його звільнено з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. 
Крім того, ОСОБА_1 визнав факт відсутності його на роботі з тих підстав, що він не визнавав наказ про переміщення законним, а тому прийняв рішення його не виконувати. Вказана обставина не може вважатися поважною причиною відсутності працівника на роботі.
Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника. Дії позивача носили суб`єктивний та залежний від його волі характер.
Крім того, судами встановлено, що згідно статті 43 КЗпП для звільнення позивача була надана попередня згода виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої був позивач.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що розглядаючи зазначений позов, суди першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну правову оцінку, правильно встановили обставини справи, у результаті чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права. 
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують таких висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що ними порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної 
інстанцій - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої  судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 04 червня 2018 року та постанову Закарпатського апеляційного суду 
від 05 лютого 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                            В. М. Сімоненко
 
С. Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров