ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4823/20 Справа № 216/302/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/302/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Зубакової В.П., 
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,
сторони:
позивачка – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2020 року, яке ухвалене суддею Кузнецовим Р.О. о 10 годині 43 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні),-
ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.
Позов мотивовано тим, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11 січня 2003 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.2008 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на її користь на утримання доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.08.2008 року.
У зв`язку із тим, що 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, знецінення гривні, зміну матеріального положення відповідача, просила збільшити розмір аліментів, які визначені рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.2008 року, та стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку(доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з моменту подачі позовної заяви.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Змінено розмір аліментів, визначений рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2008 року у справі № 2-4003/2008 рік, стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня подання позовної заяви 16 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зокрема, зазначає, що він бере активну участь у вихованні та навчанні доньки ОСОБА_4 , крім того, він оплачує послуги репетиторів з англійської мови та математики, які відвідує донька, у 2019 році ОСОБА_4 вступила до комп`ютерної академії КРОК, навчання в якій коштує 19 870,00 на рік, що також оплачує він. Купує одяг, взуття, ліки, навчальні прилади, канцелярські товари. Наголошує, що він сплачує аліменти, які визначені рішенням суду у 2008 році, у двічі більшому розмірі з власної ініціативи.
Зазначає, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилось матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, що судом першої інстанції не було враховано.
Також, судом першої інстанції не враховано, що позивачкою, на підтвердження позовних вимог, не надано жодних доказів.
Вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, вийшов за межі позовних вимог, оскільки змінив спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2008 року.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просить залишити а апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, як законне та обґрунтоване.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив зі збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2020 році, швидких темпів зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, а тому, з метою захисту прав та інтересів дитини, прийшов до висновку, що попередньо визначений судовим рішенням розмір аліментів на утримання дитини підлягає збільшенню. 
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав 
За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.
Судом встановлено, що 11 січня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , актовий запис № 1 (а.с.5).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 31 жовтня 2012 року Серія НОМЕР_1 , який виданий Центрально-Міським районним управлінням юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 20 від 10 лютого 2009 року ( а.с. 6).
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ( а.с.7).
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.2008 року з ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання доньки – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.08.2008 року.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Статтею 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.
Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року за № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст.181 СК України  способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України).
За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;  наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;  наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;  доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;  інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно частин 1 та 2 статті 184 СК України  суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Частина перша ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.
Таким чином, виходячи з наведеного положення закону, при вирішення вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ від 17 травня 2017 року, який набрав чинності 08 липня 2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України.
Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити  їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України - 30%).
Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.
Таким чином, збільшення мінімального розміру аліментів на одну дитину, який визначено законом, не є підставою для пред`явлення позову про зміну розміру аліментів.
Такий правовий висновок викладно у Постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів – це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.
Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка, ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції доказів того, що з жовтня 2008 року на теперішній час змінився матеріальний стан відповідача, погіршився стан здоров`я чи матеріальний стан її чи дитини не надала.
Проте, згідно матеріалів справи відповідач приймає активну участь у матеріальному утримання їх спільної з позивачкою дитини, зокрема добровільно сплачує більшу суму аліментів, ніж визначено рішенням суду. 
Згідно доданих до апеляційного суду доказів, а саме розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, який виданий Південно-Східним межрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Дніпро) Центрально-Міським відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі у відповідача, станом на 01.03.2020 року, існує переплата по аліментам у розмірі 4437,00 грн.
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, того, що при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилось матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, та того, що позивачкою на підтвердження позовних вимог не надано жодних доказів, колегія суддів приймає до уваги.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, вийшов за межі позовних вимог, оскільки змінив спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2008 року, колегія суддів вважає прийнятними, оскільки зміни в законодавстві щодо мінімального розміру аліментів не є підставою для зміни розміру стягнутих з відповідача аліментів, інших підстав для збільшення розміру аліментів позивачкою не наведено.
Таким чином, враховуючи недоведеність зміни матеріального або сімейного стану позивачки, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та відсутності підстав для зміни розміру аліментів у зв`язку зі збільшенням їх мінімального розміру, який визначено законом, колегія суддів вважає, що підстав для збільшення розміру аліментів не було.
Суд першої інстанції, не дослідивши і не надавши належної оцінки доказів у справі, не з`ясувавши належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог і того, яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, що має суттєве значення для правильного вирішення спору, дійшов передчасного висновок щодо задоволення позову.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, згідно п. п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити.
Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2020  року – скасувати.
В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на дитину відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 15 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: