Справа № 930/2974/19
Провадження № 22-ц/801/799/2020
Категорія: 30
Головуючий у суді 1-ї інстанції Науменко С.М.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року	Справа № 930/2974/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                Ковальчука О.В.,
суддів :                        Сало Т. Б., Якименко М. М.
за участі секретаря        Кирилюк Л. М.
розглянувши цивільну справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» до ОСОБА_1 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Немирівське», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Куранова Оксана Олександрівна, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області, постановлену у цій справі 12 лютого 2020 року у м. Немирові суддею цього суду Науменком С. М., 
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2019 року СТОВ «Колосок» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , СТОВ «Немирівське», третя особа - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Куранова О. О. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, мотивуючи його тим, що 20 січня 2016 року між СТОВ «Немирівське» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу комплексу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 2837,8 кв. м., проте цей комплекс є власністю позивача, відповідно до договору купівлі-продажу від 19 лютого 2015 року, укладеного між СТОВ «Немирівське» та СТОВ «Колосок».
Відповідно до умов вказаного договору від 19 лютого 2015 року передача об`єкта здійснюється продавцем покупцю в термін до 23 травня 2015 року, право власності на об`єкт переходить від продавця до покупця з моменту підписання договору. Проте, колишнім генеральним директором СТОВ «Колосок» не було вчинено жодних дій для оформлення прав власності на спірний комплекс, хоча на виконання умов договору було здійснено оплату вартості об`єкта, у зв`язку з чим до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області 13 вересня 2019 року подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень.
Пославшись на викладене та на те, що ОСОБА_1 , перебуваючи з 01 жовтня 2014 року на посаді виконавчого директора СТОВ «Колосок», достеменно знав про право власності цього товариства на спірний об`єкт, проте здійснив оформлення права власності на нього на своє ім`я, СТОВ «Колосок» просило суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20 січня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О. О., та зареєстрований в реєстрі за № 67, між ОСОБА_1 та СТОВ «Немирівське». 
Разом з позовною заявою СТОВ «Колосок» подало до суду заяву про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що 04 березня 2016 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір оренди спірних нежитлових приміщень, дію якого пролонговано 01 січня 2018 року. 07 серпня 2019 року СТОВ «Колосок» отримало лист з пропозицією орендарю скористатися своїм переважним правом на їх придбання, водночас у Немирівській районній громадсько-політичній щотижневій газеті «Прибузькі новини» № 36 від 09 серпня 2019 року опубліковано рекламне оголошення про продаж виробничих приміщень загальною площею 2837,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , у якому зазначено номер телефону ОСОБА_1 для отримання детальної інформації.
Пославшись на викладене, з метою запобігання незаконного відчуження спірного нерухомого майна, що належить СТОВ «Колосок», позивач просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення, а саме: санпропускник Б, Б1, б, б1, 548,1 кв. м.; пташник П, п, п1, 1133,7 кв.м.; пташник С , с, с1, с2, 1156 кв. м., загальна площа 2837,8 кв. м. шляхом заборони ОСОБА_1 та/або іншим особам вчиняти дії стосовно відчуження цього майна.
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на нежитлові приміщення, а саме: санпропускник Б, Б1, б, б1, 548,1 кв. м.; пташник П, п, п1, 1133,7 кв.м.; пташник С , с, с1, с2, 1156 кв. м., загальна площа 2837,8 кв. м. шляхом заборони ОСОБА_1 або іншим особам вчиняти дії стосовно відчуження вказаного майна.
Не погодившись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні заяви СТОВ «Колосок» про забезпечення позову.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Однак, судове рішення цим вимогам не відповідає, тому апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість не тільки у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів, долучених до заяви про забезпечення позову, вбачається, що згідно з повідомленням орендарю (СТОВ «Колосок») від орендодавця ( ОСОБА_1 ), останній, відповідно до умов договору оренди нежитлових приміщень № 01/01-18 від 01 січня 2018 року, повідомив про намір продажу майна, що перебуває у строковому платному користуванні у СТОВ «Колосок», просив протягом 1 місяця з дня отримання цього повідомлення повідомити чи має орендар намір придбання нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . (а. с. 35).
Листом № 36 від 10 серпня 2019 року СТОВ «Колосок» повідомило про те, що має бажання стати власником вказаних вище приміщень, проте у повідомленні не зазначені істотні умови продажу, тому просило надати належним чином завірені копії наступних документів: договору купівлі-продажу від 12 січня 2016 року з актами прийому-передачі та іншими документами, які підтверджують право власності на приміщення; документів, які підтверджують право користування земельною ділянкою, на якій розташовані нежитлові приміщення; платіжних документів щодо сплати земельного податку на земельні ділянки, на яких розташовані нежитлові приміщення (а. с. 36-37).
Відповідно до витягу з Немирівської районної громадсько-політичної щотижневої газети «Прибузькі новини» № 36 від 09 серпня 2019 року у ній здійснено публікацію рекламного оголошення про продаж за договірною ціною виробничих приміщень загальною площею 2837,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , у якому зазначено номер телефону для отримання детальної інформації - НОМЕР_1 (а. с. 39-41).
У частинах першій, другій статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вказане свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.
При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
З урахуванням викладених норм права, апеляційний суд вважає, що у заяві СТОВ «Колосок» про забезпечення позову не наведено обґрунтувань та до неї не додано належних та допустимих доказів у відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України щодо наявності обставин, які свідчать про порушення майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, які будуть усуненні у випадку задоволення позовних вимог. 
Крім того, відсутній зв`язок між можливістю реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову СТОВ «Колосок» про визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлових приміщень, укладеного між СТОВ «Немирівське» та ОСОБА_1 та застосуванням для запобігання можливим порушенням майнових прав позивача такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на спірні нежитлові приміщення шляхом заборони вчиняти дії стосовно його відчуження.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, оскільки суд першої інстанції задовольняючи заяву про забезпечення позову не здійснив оцінки доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просило застосувати СТОВ «Колосок, позовним вимогам, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.
Також судом першої інстанції не було враховано того, що позивач просив накласти арешт на майно, не вказуючи при цьому його місцезнаходження, як наслідок, у оскаржуваному судовому не рішенні не зазначено конкретного майна, на яке накладається заборона відчуження майна, що унеможливлює застосування даного виду забезпечення позову та суперечить вимогам статей 263 і 265 ЦПК України.
Так, судове рішення має бути гранично повним, ясним і точним. Резолютивна частина судового рішення про забезпечення позову повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки про необхідність застосування заходу, передбаченого статтею 150 ЦПК України. У ній, зокрема, має бути зазначена адреса майна, на яке накладається заборона відчуження.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржене судове рішення в законній силі залишатись не може та відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 12 лютого 2020 року скасувати, у задоволенні заяви Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Колос»  про забезпечення позову відмовити.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.
Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.
Головуючий                                         О.В. Ковальчук
Судді :                                             Т.Б. Сало
                                             М. М. Якименко
Повний текст постанови виготовлено 05 травня 2020 року.