ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
11 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 331/6707/15
провадження № 61-44783 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати                      Касаційного цивільного суду
 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., 
 
учасники справи:
 
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року у складі судді Світлицької В. М., постанову апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2018 року у складі колегії суддів Подліянової Г. С., Дашковської А. В., Кримської О. М.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 14 093,6 доларів США заборгованості за кредитним договором, яка складається з 13 258,94 доларів США заборгованості за кредитом, 658,94 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 112 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 63,72 доларів США заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.
 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 27 серпня 2007 року банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № ZPC0GK00000658, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 24 500 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на термін до 26 серпня 2037 року.
 
У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № ZPC0GK00000658 банк та ОСОБА_2 уклали договір поруки, згідно з умовами якого боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
 
У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 05 серпня 2015 року утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів у судовому порядку.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 029,88 доларів США, яка складається 13 258,94 доларів США заборгованості за кредитом, 658,94 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 112 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 1383,36 грн заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що заборгованість за кредитним договором підтверджується встановленими судом обставинами, вимогу кредитора до ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 про погашення заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2007 року № ZPC0GK00000658 було відправлено 15 серпня 2015 року, позивач звернувся в суд у межах шестимісячного строку дії поруки. Умовами кредитного договору передбачено, що якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 27 серпня 2007 року № ZPC0GK00000658 задоволено.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 14 029,88 доларів США, яка складається 13 258,94 доларів США заборгованості за кредитом, 658,94 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 112 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 1383,36 грн заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.
 
Апеляційний суд виходив із того, що представник ОСОБА_1 обґрунтував апеляційну скаргу тим, що він не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом першої інстанції, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.
 
При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та наявності підстав для його задоволення в повному обсязі.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У грудні 2018 року ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 , подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в даній справі, зупинено виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 03 липня 2017 року та постанови апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2018 року до закінчення їх перегляду в судовому порядку.
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2020 року дану справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі представник відповідача просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, направити справу на новий розгляд у суд першої інстанції.
 
Зазначає, що суд не дослідив належним чином докази, відповідно до яких ЗАТ «Акцент-Банк» внесло на рахунок ОСОБА_1 13 967,49 доларів США згідно договору відступлення права вимоги від 01 листопада 2007 року.
 
Стверджує, що позивач відступив право вимоги за кредитним договором від 27 серпня 2007 року № ZPC0GK00000658 ЗАТ «А-Банк», не повідомивши його, чим спричинив подвійне стягнення заборгованості, вважає своїм кредитором ЗАТ «Акцент-Банк», а ПАТ КБ «ПриватБанк» не є належним позивачем.
 
Зазначає, що дізнався про факт заміни кредитора у вересні 2017 року, коли ПАТ «Акцент Банк» повідомив його про намір звернути стягнення на предмет іпотеки.
 
Стверджує, що клопотав про залучення у якості третьої особи ЗАТ «Акцент-Банк», однак апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання, а ПАТ КБ «ПриватБанк» не надало суду договір факторингу. 
 
Заперечення/відзив на касаційну скаргу
 
Відзив/заперечення на дану касаційну скаргу до Верховного Суду від інших учасників справи не надходили.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 27 серпня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № ZPC0GK00000658, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 24 500 доларів США зі сплатою 0,84 % на місяць за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 26 серпня 2037 року.
 
У забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № ZPC0GK00000658,  ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки, за умовами якого ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання солідарно відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.
 
Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки встановлено, що вона діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за кредитним договором.
 
15 серпня 2015 року позивач направив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за місцем їх реєстрації вимоги про усунення порушень умов кредитного договору та сплати процентів за користування кредитом. У випадку невиконання цієї вимоги не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення банк вимагав повернути суму кредиту в повному обсязі. Відповідачі таку вимогу не виконали.
 
ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконував, внаслідок чого станом на 05 серпня 2015 року виникла заборгованість 14 093,60 доларів США, з яких 13 258,94 доларів США заборгованості за кредитом, 658,94 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 112 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 63,72 доларів США заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобов`язань.
 
Позовну заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до суду 10 вересня 2015 року.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», від 15 січня 2020 року № 460-ІХ, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на 07 лютого 2020 року), підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, відповідно до яких воно має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законними і обґрунтованими.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
 
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
 
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30 травня 2018 року у справі № 367/2271/15-ц (провадження № 14-146цс18) зробила висновок, що суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду, та у разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.
 
У касаційній скарзі відповідач посилається на процесуальні порушення, допущені апеляційним судом, які призвели до ухвалення неправильного на його думку рішення, зокрема, зазначає, що право вимоги за спірним кредитним договором перейшло від ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», що підтверджується: випискою по рахунку позичальника, відповідно до якої у грудні 2007 року ЗАТ «Акцент-Банк» внесло на рахунок для погашення кредитної заборгованості 13 967,49 доларів США з призначенням платежу «Закриття заборгованості згідно договору уступки права вимоги» (а. с. 44 тому № 1); повідомленням ПАТ «Акцент-Банк» від 27 липня 2017 року, у якому банк повідомив відповідача про реєстрацію права власності на квартиру, яка була передана в іпотеку у забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору № ZPC0GK00000658 (а. с. 101 тому № 2). 
 
Апеляційний суд не надав вищенаведеним доводам оцінки, не встановив і не спростував обставин щодо переходу права вимоги від ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Встановлення чи спростування обставин щодо переходу прав вимоги від ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» за кредитним договором № ZPC0GK00000658 мають значення для правильного вирішення справи, зокрема для з`ясування, чи було порушено право ПАТ КБ «ПриватБанк», за захистом якого позивач звернувся в суд із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Суд касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Враховуючи вищезазначені порушення, допущені судом апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення апеляційного суду, направлення справи на новий розгляд у суд апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.
 
Постанову апеляційного суду Запорізької області від 07 серпня 2018 року скасувати, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
  
Головуючий                                                                                          В. І. Крат
 
Судді                                                                                                       Н. О. Антоненко
 
      І. О. Дундар
 
      В. І. Журавель
 
      Є. В. Краснощоков