Номер провадження: 33/813/335/20
Номер справи місцевого суду: 521/18953/19 
Головуючий у першій інстанції Коблова О.Д. 
Доповідач Прібилов В. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду – Прібилов В.М.,
за участю: секретарів судового засідання – Стоянової Л.І., Тьосової Я.В.
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
його представника- Далбуз М.Г.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 130 КУпАП,-

встановив:

Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , студента 4 курсу Одеського медичного університету,
притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Згідно постанови, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ №172889 від 04.11.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 о 02 год 01 хв по вул. Стовпова керував автомобілем «Mitsubishi pajero» д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю с порожнини рота, нестійка хода. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку відмовився в присутності двох свідків.
На дану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій просить оскаржену постанову скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.
В обґрунтування вимог про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначає, що копію зазначеної постанови суду першої інстанції він отримав 03.02.2020 року у приміщенні Малиновського районного суду м. Одеси, коли прибув за викликом суду на судове засідання. 
В обґрунтування своїх вимог про скасування постанови зазначає, що 04.11.2019 року не керував автомобілем, за кермом не перебував, а автомобілем керувала його знайома, яку він вчив керувати автомобілем. Не знав, що відносно нього складено протокол, оскільки пояснення не надавав, із протоколом його не ознайомлювали. На сьогоднішній день відсутні будь – які рішення судів, які набрали чинності відносно нього про притягнення до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП. Крім того зазначив,що з відео, яке додане до протоколу, зображення взагалі відсутнє, у наявності є лише аудіо запис, із якого важко встановити обставини справи. Працівники поліції йому не пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
Вивчивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи; заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника Далбуз М.Г., які підтримали доводи клопотання та апеляційної скарги, апеляційний суд вважає за необхідним поновити строк на апеляційне оскарження постанови районного суду, апеляційну скаргу задовольнити, а постанову суду першої інстанції - скасувати, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, … 
На підтвердження доводів апелянта про дату отримання копії рішення суду, матеріали справи містять розписку ОСОБА_1 , відповідно до якої останній отримав копію постанови лише 03.02.2020 року (а.с.21) та подав апеляційну скаргу 10.02.2020 року, що підтверджується вхідним штемпелем Малиновського районного суду м. Одеси (а.с. 22-25).
Зазначені обставини свідчать про те, що доводи апелянта про обставини отримання копії постанови є обґрунтованими та відповідають дійсності, тому існують підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду як пропущеного з поважних причин, незалежних від волі апелянта.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. 
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, допитавши ОСОБА_1 та його представника, а також свідків, апеляційний суд приходить до висновку про слушність доводів апеляційної скарги та вважає постанову судді районного суду необґрунтованою, оскільки вона постановлена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.
Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.
Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).
ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).
Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб. 
Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
Судді районного суду, крім положень КУпАП, слід було керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, але вимоги КУпАП та практики ЄС при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.
Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, апеляційним судом встановлено таке.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 вину свою не визнав та пояснив, що 04.11.2019 року в нічний час він не керував транспортним засобом. За кермом сиділа його знайома ОСОБА_2 , яку він вчив керувати транспортним засобом, він сидів на пасажирському сидінні. Автомобіль час від часу зупинявся. Коли зупинилися в один з разів, до них під`їхали працівники поліції, які почали вимагати пред`явити посвідчення водія, спочатку у ОСОБА_3 , потім у нього. Однак, він відмовився та пояснив, що він не повинен пред`являти поліцейським посвідчення водія, оскільки він не є водієм автомобіля та не керував ним. Також він відмовився від проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки не вбачав підстав для проходження такого огляду, з огляду на те, що не керував автомобілем. В медичному закладі пройти огляд на стан сп`яніння йому не пропонували. Надалі працівники поліції поїхали з місця зупинки та він не бачив, щоб вони складали протокол про адміністративне правопорушення.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Далбуз М.Г. пояснив, що матеріали справи не містять доказів керування транспортним засобом ОСОБА_1 . Просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.
Допитана апеляційним судом в якості свідка ОСОБА_2 пояснила, що в нічний час ОСОБА_1 04.11.2019 року вчив її керувати належним йому транспортним засобом. Коли вона зупинила авто, до них під`їхали працівники поліції, які почали вимагати пред`явити документи на право керування транспортним засобом та реєстраційні документи на автомобіль, однак вони їх не надали. ОСОБА_1 працівники поліції пропонували пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння, однак він відмовився, так як не керував автомобілем. На місці зупинки вона стверджувала про те, що саме вона керувала транспортним засобом.
Допитаний в якості свідка працівник поліції ОСОБА_4 пояснив, що 04.11.2019 року у складі екіпажу проводили патрулювання. Отримали повідомлення від іншого екіпажу, що було зупинено автомобіль «Mitsubishi pajero», водій якого керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння. Прибувши на місце, вони побачили ОСОБА_1 , дівчину та інші три особи. ОСОБА_1 в його присутності відмовився від проходження тесту на стан алкогольного сп`яніння за допомогою алкотестеру, оскільки зазначив, що не керував транспортним засобам. Крім тверджень працівників поліції, які викликали їх для складання протоколу, доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом отримано не було. 
Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були безпосередньо на місці складання протоколу про адміністративне правопорушення, до апеляційного суду не з`явилися, хоча неодноразово сповіщалися належним чином про необхідність явки в судове засідання апеляційного суду.
Інші працівники патрульної поліції, дані щодо яких наявні в матеріалах справи, тричі викликалися до апеляційного суду для отримання пояснень за фактом зупинки та складання протоколу щодо ОСОБА_1 , однак у судове засідання не прибули, про причини неявки суд не повідомили, в зв`язку з чим апеляційний суд був вимушений прийняти рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів.
Матеріали справи містять відеозапис з камер фіксації, наявних у працівників поліції (а.с.7).
При цьому наявний відеозапис повністю підтверджує зазначені апелянтом обставини, факт спілкування з працівниками поліції, заперечення ним та свідком ОСОБА_2 щодо факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Інших даних, в тому числі які могли свідчити про керування останнім транспортним засобом зазначений відеозапис запис не містить. 
За результатами апеляційного перегляду оскаржуваної постанови судді районного суду, судом встановлено, що будь-яких доказів, які б спростовували доводи ОСОБА_1 відносно того, що він не керував автомобілем за викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинами, матеріали справи не містять.
Під час розгляду справи в районному суді, поза увагою судді залишився той факт, що під керуванням транспортним засобом слід розуміти – виконання особою функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст.130 КУпАП не має значення, протягом якого часу особа, яка перебуває у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом. Правопорушення вважають закінченим з того моменту, коли він почав рухатись. 
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні достатні докази на підтвердження факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння при викладених в протоколі про адміністративне правопорушення обставинах. 
За таких обставин, з урахуванням положень п.2.5 Правил дорожнього руху України, відсутні підстави вважати, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, що дає апеляційному суду підстави зробити висновок про недоведеність вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. 
Зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння та як водій відмовився в присутності понятих від проходження медичного огляду для встановлення стану сп`яніння, не підтверджуються доказами, які містяться в матеріалах справи.
Відповідно до ст. 8 Конституції України «В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії…».
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про безпідставність прийнятого суддею районного суду рішення про визнання ОСОБА_1 винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.130 КУпАП.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має право скасувати постанову та закрити провадження по справі.
Згідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин постанова судді районного суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі, відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

постановив:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2020 року – задовольнити та поновити строк подачу апеляційної скарги на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеса від 27.01.2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки скасувати на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, а провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду                                                  В.М. Прібилов