ПОСТАНОВА
Іменем України

26 березня 2020 року 
Київ
справа №826/23539/15
адміністративне провадження №К/9901/19856/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Юрченко В.П., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві на постанову Окружного адміністративного суду м.Києва у складі судді Гарника К.Ю. від 28 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Бистрик Г.М., суддів Межевича М.В., Сорочка Є.О. від 24 лютого 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гусине» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Гусине» (далі - позивач, Товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві (далі - відповідач, Інспекція), в якому просило скасувати рішення від 29 вересня 2015 року №3 про виключення позивача (сільськогосподарського підприємства) з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до поданої позивачем до контролюючого органу податкової звітності з ПДВ (загальної декларації з ПДВ та з позначкою 0121, яку подають платники податку, що застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства) питома вага вартості поставлених Товариством сільськогосподарських товарів/послуг становить 100 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно (з вересня 2014 року по серпень 2015 року), у зв`язку з чим, як вважає позивач, відповідач безпідставно застосував положення пункту 209.11 статті 209 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та, як наслідок, незаконно виключив підприємство з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 28 грудня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року, позов задоволено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивачем у відповідності до правил, установлених Порядком заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Міністерства фінансів і зборів України №966 від 23 вересня 2014 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 жовтня 2014 року за №1267/26044 (чинного на момент виникнення спірних відносин; далі - Порядок №966), подано до контролюючого органу за листопад 2014 року дві декларації: загальну, у якій зазначено, що загальний обсяг постачання становить 77583,00 грн. без ПДВ з проставлянням у декларації відмітки про одночасне подання декларації 0121-0123; з відміткою 0121 - спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, у якій зазначено, що обсяг постачання сільськогосподарських товарів і послуг становить 77583,00 грн., тобто 100 відсотків від загального обсягу постачання товарів і послуг, а тому, за висновком суду, обставини, які зумовлюють виключення підприємства з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування на підставі положень пункту 209.11 статті 209 ПК України (постачання протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарських товарів/послуг, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг), відсутні.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просив їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У доводах касаційної скарги вказує на помилковість позиції судів попередніх інстанцій та відповідність рішення про виключення позивача з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування вимогам пункту 209.11 статті 209 ПК України, оскільки вважає, що протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно (з вересня 2014 року по серпень 2015 року) вартість поставлених Товариством товарів і послуг склала 155166,00 грн., у тому числі несільськогосподарських - 77583,00 грн., що становить 50 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг.

Позивач у письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які просить залишити без змін, - обґрунтованими та законними. На думку Товариства, контролюючий орган помилково стверджує, що в декларації з позначкою 0110 «загальна» мають бути включені лише ті операції, які не є сільськогосподарськими і не входять до декларації з відміткою 0121 - спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, адже виходячи з положень Порядку №966 декларація з ПДВ з відміткою 0110 має відображати загальний обсяг постачання, а з відміткою 0121 лише операції з постачання сільськогосподарським підприємством вироблених (наданих) сільськогосподарських товарів/послуг.

В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство як сільськогосподарське підприємство було включено до реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування.

За даними камеральної перевірки звітності з ПДВ за період з вересня 2014 року по серпень 2015 року встановлено, що позивач не відповідає критеріям, визначеним пунктом 209.11 статті 209 ПК України, а саме протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно питома вага постачання Товариством несільськогосподарських товарів/послуг перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, що підтверджено довідкою визначення питомої ваги вартості сільськогосподарських товарів/послуг до вартості всіх товарів/послуг від 29 вересня 2015 року №66/26-59-15-02-89; протягом вересня 2014 - серпня 2015 року сукупна вартість поставок товарів (послуг) Товариства склала 155166,00 грн., у тому числі 77583,00 грн. - несільськогосподарські товари (послуги), що становить 50 відсотків.

На підставі наведеного відповідачем прийнято рішення від 29 вересня 2015 року №3 про виключення Товариства з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування.

Касаційний суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про протиправність оскаржуваного рішення з огляду на наступне.

Відповідно до пунктів 209.1, 209.2 статті 209 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) резиденти, як-от: юридичні особи та їх відокремлені особи, які утворені та провадять свою діяльність відповідно до законодавства України з місцезнаходженням як на її території, так і за її межами (абзац другий підпункту 14.1.213 пункту 14.1 статті 14 ПК України), які провадять підприємницьку діяльність у сфері сільського і лісового господарства та рибальства та відповідають критеріям, встановленим у пункті 209.6 цієї статті (далі - сільськогосподарське підприємство), можуть обрати спеціальний режим оподаткування. Згідно із спеціальним режимом оподаткування сума ПДВ, нарахована сільськогосподарським підприємством на вартість поставлених ним сільськогосподарських товарів/послуг, не підлягає сплаті до бюджету та повністю залишається в розпорядженні такого сільськогосподарського підприємства для відшкодування суми податку, сплаченої (нарахованої) постачальнику на вартість виробничих факторів, за рахунок яких сформовано податковий кредит, а за наявності залишку такої суми податку - для інших виробничих цілей.

Сільськогосподарським відповідно до пункту 209.6 цієї ж статті вважається підприємство, основною діяльністю якого є постачання вироблених (наданих) ним сільськогосподарських товарів (послуг) на власних або орендованих основних фондах, а також на давальницьких умовах, в якій питома вага вартості сільськогосподарських товарів/послуг становить не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

Сільськогосподарськими вважаються товари, зазначені у товарних групах 1 - 24, товарних позиціях 4101, 4102, 4103, 4301 згідно з УКТ ЗЕД, та послуги, які отримані в результаті здійснення діяльності, на яку відповідно до пункту 209.17 цієї статті поширюється дія спеціального режиму оподаткування у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, якщо такі товари вирощуються, відгодовуються, виловлюються або збираються (заготовляються), а послуги надаються, безпосередньо платником податку - суб`єктом спеціального режиму оподаткування (крім придбання таких товарів/послуг у інших осіб), які поставляються зазначеним платником податку - їх виробником (пункт 209.7 статті 209 ПК України).

У відповідності до пункту 209.11 вказаної статті Кодексу якщо суб`єкт спеціального режиму оподаткування поставляє протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно несільськогосподарські товари/послуги, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, то: а) на таке підприємство не поширюється спеціальний режим оподаткування, встановлений цією статтею. Таке підприємство зобов`язане визначити податкове зобов`язання з цього податку за підсумками звітного податкового періоду, в якому було допущено таке перевищення, і сплатити податок до бюджету в загальному порядку; б) контролюючий орган виключає таке підприємство з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування та може повторно включити його до такого реєстру після закінчення наступних 12 послідовних звітних податкових періодів за наявності підстав, визначених цією статтею; в) таке підприємство вважається платником зазначеного податку на загальних підставах з першого числа місяця, в якому було допущено таке перевищення.

За змістом пункту 209.12 статті 209 ПК України сільськогосподарське підприємство виключається з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування у разі, коли: а) підприємство подає заяву про зняття його з реєстрації як суб`єкта спеціального режиму оподаткування та/або про його реєстрацію як платника зазначеного податку на загальних підставах; б) підприємство підлягає реєстрації як платник податку на загальних підставах; в) щодо підприємства прийняте рішення про припинення шляхом ліквідації або реорганізації. За наявності підстав, визначених у підпунктах «а», «б» цього пункту, сільськогосподарське підприємство знімається з реєстрації як суб`єкт спеціального режиму оподаткування з одночасною реєстрацією як платник податку на загальних підставах.

Зміст наведених законодавчих положень свідчить про те, що підставою для застосування до сільськогосподарського підприємства правил загального режиму оподаткування ПДВ та, як наслідок, виключення контролюючим органом його з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування є недотримання таким виробником питомої ваги щодо реалізації сільськогосподарських товарів/послуг, яка повинна становити не менш як 75 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно.

На момент спірних правовідносин чинним був Порядок заповнення і подання податкової звітності з ПДВ №966, пунктом 6 розділу 1 якого передбачалось, що платники податку, які згідно зі статтею 209 розділу V ПК України застосовують спеціальний режим оподаткування діяльності у сфері сільського та лісового господарства, а також рибальства, крім декларації 0110, подають податкову декларацію з позначкою «0121»/« 0122»/« 0123» (далі - декларація 0121-0123), яка є невід`ємною частиною звітності за відповідний звітний період. До такої податкової декларації включаються лише ті операції, що стосуються спеціального режиму, установленого указаною статтею.

Згідно пункту 2 розділу 5 Порядку №966 у рядку 1.1 декларації 0110 вказуються дані операції на митній території України, що оподатковуються за основною ставкою, крім ввезення товарів на митну територію України; у рядку 1.1 декларації 0121-0123 вказуються виключно операції з постачання сільськогосподарським підприємством вироблених (наданих) сільськогосподарських товарів/послуг на власних або орендованих виробничих потужностях, а також на давальницьких умовах.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що відповідно до поданої позивачем до контролюючого органу податкової звітності з ПДВ (загальної декларації з ПДВ та з позначкою 0121) питома вага вартості поставлених Товариством сільськогосподарських товарів/послуг у період з вересня 2014 року по серпень 2015 року становила 100 відсотків вартості всіх товарів/послуг, поставлених протягом попередніх 12 послідовних звітних податкових періодів сукупно. Зокрема, у листопаді 2014 року обсяг постачання сільськогосподарських товарів і послуг становив 77583,00 грн. і ця сума продубльована Товариством й в загальній декларації з ПДВ (0110) та з позначкою 0121, обставини чого безпідставно розцінюються контролюючим органом як постачання несільськогосподарських та сільськогосподарських товарів/послуг.

Враховуючи наведене, а також відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження існування обставин, з якими норма пункту 209.11 статті 209 ПК України пов`язує можливість виключення контролюючим органом сільськогосподарського підприємства з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування ПДВ, а саме доказів постачання позивачем протягом вересня 2014 року - серпня 2015 року сукупно несільськогосподарських товарів/послуг, питома вага яких перевищує 25 відсотків вартості всіх поставлених товарів/послуг, касаційний суд погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про те, що у відповідача не було законних підстав для прийняття рішення про виключення Товариства (сільськогосподарського підприємства) з реєстру суб`єктів спеціального режиму оподаткування.

Наведені ж у касаційній скарзі доводи Інспекції не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а також не свідчать про неправильне застосування ними норм матеріального права чи порушення процесуальних норм.

Враховуючи наведене, зміст встановлених фактичних обставин, описаних вище, а також приписи статі 341 КАС України, підстави для задоволення касаційної скарги відповідача та скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
 В.П. Юрченко ,
Судді Верховного Суду