ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5373/20 Справа № 216/7811/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бутенко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 216/7811/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк",
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року, яка постановлена суддею Бутенко М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 14 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року Акціонерне  товариство Комерційний банк "ПриватБанк"(надалі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитом спадкодавця.
Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
В апеляційній скарзі позивач АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалу суду та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, посилаючись на те, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі не є спадкоємцями боржника є передчасним, адже таке питання повинно вирішуватися шляхом розгляду даної справи в судовому порядку та ухвалення відповідного судового рішення, а не під час вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовомАТ КБ «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитом спадкодавця, суд першої інстанції керувався п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України та виходив з того, що відповідачі ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  згідно отриманої судом інформації, не являються спадкоємцями боржника ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому не можуть бути відповідачами у даній справі.
З таким висновком суду колегія суддів не може погодитись, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, яким керувався суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Як слідує з матеріалів справи, АТ КБ «ПриватБанк» заявлено позовні вимоги про стягнення боргу за  кредитом спадкодавцядо  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а не до боржника ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто посилання суду на цю правову норму є безпідставним.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Згідно частини першої-другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18).
Отже, ЦПК України встановлює обов`язок позивача зазначити у позовній заяві відповідача, його повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, а на суд – обов`язок перевірити наявність такого посилання у позовній заяві, однак, не надає суду право на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі вирішувати питання про те, чи заявлено позовні вимоги до належного відповідача, адже, пред`явлення позову до неналежного відповідача може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог, а це питання вирішується судом під час судового розгляду, а не під час вирішення питання щодо відкриття провадження у справі, й доводи апеляційної скарги позивача щодо невірного застосування судом норм процесуального права є цілком обґрунтованими.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя, що є беззаперечною підставою для скасування оскаржуваної ухвали з направленням матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України,  суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити.
Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 лютого 2020 рокускасувати та направити матеріал за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк"ПриватБанк" до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитом спадкодавцядо Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської областідля вирішення питання   відповідно до вимог ЦПК України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 травня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: