Постанова
Іменем України
 
24 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 337/2338/19
провадження № 61-18459св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
представник заявника - ОСОБА_2 ,
заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району, комунальна установа «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2019 року у складі судді Бредуна Д. С. та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Кочеткової І. В.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту отримання травми під час виконання службових обов`язків, заінтересовані особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району, комунальна установа «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради.
Заява мотивована тим, що в період з 09 листопада 1993 року до 14 серпня 2012 року проходив службу в органах внутрішніх справ. 14 травня 1997 року в результаті нещасного випадку, який стався при виконанні службових обов`язків, отримав травму.
01 липня 2011 року він звернувся до керівництва Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області (далі - ГУ МВС України в Запорізькій області) із відповідним рапортом про проведення службового розслідування обставин отримання ним травми.
За результатами проведеного службового розслідування 11 липня 2011 року був складений висновок, затверджений заступником начальника ГУ МВС України в Запорізькій області, згідно з яким нещасний випадок, який стався 14 травня 1997 року з інспектором ПС кавалерійського взводу роти № 2 ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, прапорщиком міліції ОСОБА_1 , визнано таким, що стався в період проходження служби в органах внутрішніх справ при виконанні службових обов`язків.
Заявник вважав, що наявні підстави для встановлення в судовому порядку факту отримання ним травми у період проходження служби в органах внутрішніх справ під час виконання службових обов`язків, оскільки ці обставини підтверджуються висновком від 11 липня 2011 року. Встановлення вказаного факту необхідно йому для отримання пільг.
Заявник просив встановити факт отримання 14 травня 1997 року інспектором ПС кавалерійського взводу роти № 2 ЗМУ ГУ МВС України в Запорізькій області, прапорщиком міліції ОСОБА_1 отримання травми при виконанні службових обов`язків.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що встановлення юридичного факту отримання травми при виконанні службових обов`язків не підлягає розгляду в судовому порядку.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі з додержанням вимог закону.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 19 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції. 
У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди керувалися положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5, які не є обов`язковими до застосування; ця постанова не розповсюджується на спірні правовідносини; посилання суду апеляційної інстанції на наказ МВС України від 27 грудня 2002 року № 1346 є безпідставним, оскільки розслідування нещасного випадку проводилося не на підставі цього наказу.
У грудні 2019 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому Комунальна установа «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Запорізької обласної ради просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просив встановити факт отримання 14 травня 1997 року ним як інспектором ПС кавалерійського взводу роти № 2 ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, прапорщиком міліції отримання травми при виконанні службових обов`язків.
Встановлення факту ОСОБА_1 необхідно для отримання пільг.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність і прикладну значимість, і які визначаються такою суттєвою ознакою як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Безспірність слід розуміти лише як відсутність спору про суб`єктивне матеріальне право, але не відсутність спору про існування факту, що встановлюється. Відтак, слід враховувати не тільки конкретну мету встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.
Отже, в окремому провадженні можуть бути розглянуті справи про встановлення фактів, якщо від цього залежить охорона прав, свобод та інтересів особи, створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27 грудня 2002 року № 1346 затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 31 січня 2003 року за № 83/7404 (далі - Порядок).
Порядок розроблено з метою врегулювання питань, пов`язаних із розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України (пункт 1.1).
Дія Порядку поширюється на з`єднання та військові частини Національної гвардії України, органи і підрозділи внутрішніх справ, навчальні заклади системи МВС України (пункт 1.2).
Розслідування нещасних випадків (в тому числі поранень), що сталися з особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовцями Національної гвардії України, курсантами (слухачами) навчальних закладів системи МВС України, проводиться з урахуванням Порядку (пункт 1.3).
Згідно з Порядком утворюється комісія з розслідування нещасного випадку, до повноважень якої віднесено встановлення, чи трапився нещасний випадок в період проходження служби та чи пов`язаний він з виконанням службових обов`язків.
З огляду на викладене вбачається, що встановлення обставин отримання травми та зв`язок установленого із виконанням службових обов`язків, вирішуються спеціально уповноваженими на це суб`єктами, рішення яких можуть бути предметом оскарження в порядку адміністративного судочинства.
Будь-яке порушене право підлягає захисту в установленому для цього порядку.
Відтак справи про встановлення факту отримання травми в період проходження служби під час виконання службових обов`язків не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, оскільки визначено інший порядок їх встановлення.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що встановлення юридичного факту отримання травми при виконанні службових обов`язків не підлягає розгляду в судовому порядку.
Доводи касаційної скарги про те, що суди керувалися положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5, які не є обов`язковими до застосування; ця постанова не розповсюджується на спірні правовідносини; посилання суду апеляційної інстанції на наказ МВС України від 27 грудня 2002 року № 1346 є безпідставним, оскільки розслідування нещасного випадку проводилося не на підставі цього наказу, не дають підстав для висновку про те, що ухвала суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції постановлені без додержання норм процесуального права.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 27 серпня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                           С. Ю. Мартєв
 
Є. В. Петров
 
В. М. Сімоненко