КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  
                        
Справа № 754/15428/19                                                              Головуючий у 1-й інст. - Панченко О.М.
Апеляційне провадження 22-ц/824/6643/2020                                                      Доповідач - Рубан С.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
        25 травня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                                   головуючого судді          Рубан  С.М.
                                   суддів                     Заришняк Г.М., Мараєва Н.Є.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Панченко О.М. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,-
 
В С Т А Н О В И В :
 
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь  ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 16.03.2017 року та до досягнення дитиною повноліття, на розмір 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
Посилається на те, що 31.05.2014 року між ним та  ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.07.2017 року шлюб між сторонами було розірвано, а також присуджено до стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 16.03.2017 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач 02.12.2017 року уклав шлюб з ОСОБА_4 , від даного шлюбу вони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час позивач не має можливості сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в тому розмірі, який було присуджено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.07.2017 року, у зв`язку зі зміною його сімейного стану, народженням у нього другої дитини, наявності нової родини, яка перебуває на його утриманні, оскільки дружина перебуває в декретній відпустці по догляду за їх спільною дитиною, тому просить змінити розмір аліментів шляхом їх зменшення.
         Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 - задоволено.
         Зменшено розмір аліментів, встановлений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.07.2017 року щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з розміру 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, на розмір 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.        
         Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
         Посилається на те, що звертаючись з позовом до суду позивач не вказав обставини, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів та зміни способу стягнення, не надав доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану, що зумовлює неможливість виконання рішення суду. Зміна сімейного стану не є виключною та єдиною підставою для зменшення розміру аліментів визначених за рішенням суду. Позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою, його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів є задовільним та стабільним, що не звільняє від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей та дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів у розмірі визначеному судом. Відповідно до щорічної декларації позивач отримав дохід за основним місцем роботи у розмірі 345 814 грн. Також він має у своїй власності нерухоме майно та земельні ділянки.
          Позивач відзиву на апеляційну скаргу до суду не подав.
Згідно ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з одруженням позивача та народженням у нього другої дитини змінилось його матеріальне становище, він не в змозі сплачувати аліменти у тому розмірі, який було визначено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.07.2017 року.  
         Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;
4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;
5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;
6) як розподілити між сторонами судові витрати;
7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;
8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).    
 
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 31.05.2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у нихнародився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.07.2017 року шлюб, укладений між  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Також, даним рішенням з ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 16.03.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11).
02.12.2017 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_4 , який був зареєстрований Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с.7).
ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилася донька - ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження  (а.с.6).
Відповідно до ст.180 СКУкраїни батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду викладеного у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 333/247/19, відповідно до наведеної норми права підставою для зменшення розміру аліментів може бути таке погіршення майнового стану платника аліментів, яке унеможливлює сплату ним аліментів у попередньо визначеному розмірі.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).
 
     Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
 Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
          Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
          Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказав, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
           Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
           При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.
           Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
           З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
           При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
            Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.
            Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
            У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.
 
Позивач, звертаючись до суду з позовом вказав, що у зв`язку з його одруженням та народженням другої дитини змінилося його матеріальне становище, він не в змозі сплачувати аліменти в тому розмірі, який було визначено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.07.2017 року.
 
Колегія суддів звертає увагу, що вказані обставини у своїй сукупності не свідчать про погіршення майнового стану позивача та його неспроможність сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3  у визначеному судом розмірі.
Позивач, не зважаючи на положення ч. 2 ст. 83 ЦПК України, не зазначив розміру свого доходу, не надав жодних доказів на підтвердження того, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 16.03.2017 року і до повноліття дитини, що визначений рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року. 
Судом першої інстанції помилково прийнято до уваги посилання ОСОБА_2  на те, що він не має змоги сплачувати аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу у встановленому судом розмірі, у зв`язку тим, що має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,  та дружину, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, оскільки сам факт наявності малолітньої дитини ніяким чином не свідчить про погіршення майнового стану позивача та не доводить його неможливість сплачувати аліменти у визначеному  судом розмірі. Крім того, факт перебування дружини позивача -   ОСОБА_4  у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку не підтверджений жодними доказами відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України. Також, не надано доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України щодо матеріального стану нової сім'ї позивача вцілому. 
 
         Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для зменшення розміру  аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на утримання його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частини, оскільки позивачем не доведено обставин щодо погіршення  його майнового стану, яке унеможливлює сплату ним аліментів у попередньо визначеному судом розмірі.
         Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
           Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 . 
 
      Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 грудня 2019 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 25 травня 2020 року.
 
              Головуючий                                     Рубан С.М.   
   
              Судді                                                 Заришняк Г.М.
 
                                Мараєва Н.Є.