П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 766/2151/20	
Головуючий в 1 інстанції: Зуб І.Ю.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Домусчі С.Д.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до капрала поліції Управління патрульної поліції у Херсонській області Волкова Ігоря Сергійовича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, –

                                   ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з вищевказаним адміністративним позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що капралом поліції Управління патрульної поліції у Херсонській області Волков І.С. відносно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 2037050 від 28.01.2020. Відповідно до змісту вказаної постанови, 28.01.2020 о 20:27 год в м. Херсон, вул. Маяковського 40, водій при зупинці ТЗ на вимогу працівника поліції не надав відповідні реєстраційні документи, чим порушив пункт 2.4.а ПДР України. Проте позивач з вказаною постановою не погодився, вважав, що при винесенні оскаржуваної постанови порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачений статтею 268 КУпАП та в спірній постанові не зазначені будь-які належні та допустимі докази вчинення адміністративного правопорушення, що призвело до незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, в зв`язку з чим просить визнати незаконною та скасувати постанову серії ЕАК № 2037050 від 28.01.2020, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Херсонський міський суд Херсонської області рішенням від 21 лютого 2020 року скасував постанову від 28.01.2020 серії ЕАК № 2037050 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 126 КУпАП, та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про необхідність її задоволення.

Обставини справи.

Суд першої інстанції встановив, що в постанові серії ЕАК № 2037050 від 28.01.2020, що винесена відносно позивача, відповідачем зазначено, що 28.01.2020 о 20:27 год в м. Херсон, вул. Маяковського 40, водій при зупинці ТЗ на вимогу працівника поліції не надав відповідні реєстраційні документи, чим порушив пункт 2.4.а ПДР України.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Висновок суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено вину позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, а отже в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.
Проте з вказаним висновком погодитись не можна з огляду на наступне.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.
Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.
На підставі статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За правилами частини 1 статті 122 КУпАП України передбачено відповідальність та стягнення за порушення правил зупинки.
За змістом статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність…, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що правил дорожнього руху він не порушував, при перетині перехрестя автомобіль позивача був заблокований іншими транспортними засобами, в зв`язку з чим він не мав можливості закінчити проїзд перехрестя.
Згідно статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. 
Відповідно до статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
За змістом частини 3 статті 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.
На підставі частини 3 статті 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог статті 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.
Водночас відповідно до пунктів 1.3, 1.4, 1.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі – Правил) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Апеляційний суд встановив, що факт відмови у пред`явленні документів на перевірку на вимогу інспектора поліції підтверджується відеозаписами на файлах 20200128210735001530, 20200128211038001533 (а.с. 37).
Крім того, зокрема, на відеозаписі у файлі 20200128211038001533 інспектор поліції ознайомлював позивача з доказами правопорушення, відсутність яких, на переконання ОСОБА_1 , слугувало підставою для ненадання ним документів на перевірку.
Водночас, доводи позивача, що він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не мають відношення до обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначені вище документи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17, № судового рішення в ЄДРСРУ 84494023.
Окремо слід зазначити, що вказані вище докази відповідач був позбавлений можливості надати суду першої інстанції, оскільки оскаржуване рішення було винесено до закінчення встановленого судом п`ятнадцятиденного строку для подання відзиву на позовну заяву (ухвала про відкриття провадження Херсонського міського суду Херсонської області від 11.02.2020, а.с. 7).
Доводи позивача щодо не вжиття інспектором поліції жодних дій стосовно надання можливості реалізувати право на отримання правової допомоги з посилання на постанову Верховного Суду у справі № 524/9827/16-а, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу колегія суддів відхиляє, адже позивачем хоча і зазначено, що весь процес розгляду справи зафіксовано на відео (файл VID_20200128_203610), проте не надано цей відеозапис чи інші докази, які б свідчили про процесуальні порушення, скоєні інспектором поліції.
Посилання ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 334/305/17(2-а/334/221/17) колегія суддів також відхиляє, адже, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. В даному випадку колегія суддів враховує більш пізню правову позиції Верховного Суду від 25 вересня 2019 року.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході розгляду справи позивач не довів суду ті обставини, на які він посилався в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України – задовольнити.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 лютого 2020 року у справі № 766/2151/20 – скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий:                                                                              О.І. Шляхтицький

Суддя:                                                                                         Г.В. Семенюк

Суддя:                                                                                         С.Д. Домусчі