УХВАЛА

23 березня 2020 року 
Київ
справа №825/324/17
адміністративне провадження №К/9901/6346/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019   року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року
у справі №825/324/17
за позовом ОСОБА_1 
до Прокуратури Чернігівської області, 
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Генеральна прокуратура України, 
про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, визнання протиправною бездіяльність та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
05 березня 2020 року   ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019   року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року.
Під час перевірки зазначених матеріалів встановлено, що подана касаційна скарга не відповідає вимогам статті 330 КАС України, а тому підлягає залишенню без руху, з огляду на наступне. 
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким внесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої, у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)     статтею 328     цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі     пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині 4 статті 328 КАС України, є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими підставами, викладеними у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. Наслідком відсутності зазначення у касаційній скарзі підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України є залишення такої скарги без руху.
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що скарга не відповідає вимогам статті 330 КАС України, оскільки у порушення вимог пункту 4 частини другої цієї статті, у ній не зазначено, передбачені статтею 328   цього Кодексу підстави.
Зокрема, доводи, які викладені в касаційній скарзі, фактично свідчать про незгоду скаржника із наданою судами попередніх інстанцій оцінкою доказів у справі та висновками за наслідками розгляду спірних правовідносин без зазначення підстав, викладеними у формі, визначеній пунктом 4 частини 2   статті 330 КАС України.
Суд звертає увагу на те, що такі підстави викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів першої та апеляційної інстанції із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований судами при прийнятті відповідного висновку, що дозволить суду касаційної інстанції перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у даній справі.
В касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №824/3229/14-а, однак, всупереч вимогам пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, скаржником не зазначено підставу (підстави), на яких подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 КАС України підстав.
Крім цього, в касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушеннями судами попередніх інстанцій вимог статті 12 КАС України та частини третьої статті 257 КАС України, зазначає, що суд першої інстанції розглянув в порядку спрощеного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, що позбавило можливості позивача участі у судових засідань, та унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з цим, скаржником в касаційній скарзі не зазначено підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України щодо неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу (пункт 4 частини четвертої статті   328 КАС України).
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України, до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу. 
Згідно положень частини першої та другої статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Керуючись статтями 169, 330, 332, 328, 333 КАС України,-
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2019   на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2020 року у справі №825/324/17- залишити без руху.
2.  Надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків у спосіб визначений в мотивувальній частині ухвали.
3.   Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк  у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
Н.М. Мартинюк 
 Ж.М. Мельник-Томенко ,
Судді Верховного Суду