УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №292/1472/19 Головуючий у 1-й інст. Гуц О. В. 
Категорія 26 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», 
на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області, ухвалене 13 грудня 2019 року суддею Гуц О.В. у смт. Пулини, 
у справі №292/1472/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося в суд з позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н від 27.05.2008, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 02.10.2019 в сумі 16029,91 грн, з яких: 168,49 грн – заборгованість за тілом кредиту, 11031,28 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3828,72 грн – заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 751,42 грн – штраф (процентна складова) та судові витрати.
Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 27.05.2008 в сумі 168,49 грн та 20,19 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою, ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову, а в іншій частині рішення суду залишити без змін. 
На його думку, судом не враховано, що у заяві від 27.05.2008 ОСОБА_1 висловила свою згоду на оформлення договору, отримання кредитної карти «Універсальна» та особистим підписом підтвердила, що ознайомлена з умовами кредитування. Також, у цій заяві сторони погодили розмір штрафу при порушенні строку виконання зобов`язання. Окрім цього, до позовної заяви було надано копію довідки про умови кредитування, особисто підписану відповідачкою, яку суд залишив без уваги. У своїх доводах також послався на те, що кредитний договір позичальником не оспорювався.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
Із матеріалів справи вбачається, що 27 травня 2008 року ОСОБА_1 підписала заяву про надання банківських послуг, на підставі якої отримала кредит у сумі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості відповідача за договором від 27 травня 2008 року станом на 02 жовтня 2019 року в сумі 16029,91 грн, з яких: 168,49 грн – заборгованість за тілом кредиту, 11031,28 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3828,72 грн – заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн - штраф (фіксована частина), 751,42 грн – штраф (процентна складова).
Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення процентів за користування кредитом, неустойки та комісії суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні договору Банком не дотримано вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він здійснений при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, у заяві про надання послуг банку, яка додана до позовної заяви та підписана ОСОБА_1 , сторонами визначено базову процентну ставку 2,5 % на місяць на залишок заборгованості та розмір штрафу при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів  у розмірі 250 грн + 5% від суми заборгованості. Також, до позовної заяви Банком надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником 27.05.2008. Вказана довідка містить домовленість сторін про тип кредитної карти «Універсальна» «до 55 днів пільгового періоду», базову процентну ставку за користування кредитом – 1,9 % річних, процентну ставку на суму несанкціонованого перевищення ліміта кредитування – 2,85 %, розмір щомісячних платежів у розмірі 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 8-9).
Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначені обставини не врахував, помилково застосував правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 №342/180/17, яка висловлена за обставин не тотожних обставинам даної справи, у зв`язку із чим дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позову у частині стягнення процентів за користування кредитом та неустойки. 
Отже, враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору щодо своєчасного й повного повернення тіла кредиту та сплати процентів, унаслідок чого виникла заборгованість, рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про часткове задоволення позову, стягнення з відповідачки на користь Банку 373 грн процентів за користування кредитом (сума розрахована відповідно до умов кредитного договору) та 277,07 грн штрафу (фіксована частина та процентна складова) із розрахунку 250 грн + ((168,49+373)х5%).
У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь Банку підлягає стягненню 196,90 грн понесених судових витрат (78,76 грн судового збору за подання позову до суду та 118,14 грн – судового збору за подання апеляційної скарги при задоволенні вимог на 4,10%).
Підстави для задоволення позову про стягнення пені відсутні, оскільки такий вид неустойки не передбачений умовами договору. 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що умови кредитного договору щодо сплати комісії були погоджені з позичальником, тому він зобов`язаний був виконувати ці умови, оскільки, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.
Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у частині, яка переглядалась судом апеляційної інстанції, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 13 грудня 2019 року  у частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом і штрафу скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства  комерційний банк  «ПриватБанк» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1-д, код ЄДРПОУ 14360570) пр
оценти за користування кредитом в сумі 373 грн, штраф в сумі  277,07грн та судові витрати в сумі 196,90 грн.
Позов в частині стягнення пені та комісії залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

 Повний текст постанови складений 16 березня 2020 року.