ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2020 року                                                                               Справа № 906/365/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І. ,  суддя Дужич С.П. 

секретар судового засідання Кравчук О.В. 
за участю представників сторін:
позивача: Ковальчук Р.М. 
відповідача: не з`явився 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" 
на рішення Господарського суду Житомирської області, ухвалене 03.09.2019, повне
рішення складено 13.09.2019, 
у справі № 906/365/19 
за позовом Виробничо-комерційної фірми "Урарту" (м.Баранівка) 
до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного
товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (м.Житомир)
про стягнення 1 959 040,42 грн 

В квітні 2019 Виробничо-комерційна фірма «Урарту» звернулась до Господарського суду Житомирської області з позовом до Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення 1  959 040,42 грн заборгованості у зв`язку з неналежним виконання відповідачем Договору субпідряду № 17/08/17 на надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення Житомирської області від 17.08.2017 в частині оплати виконаних робіт, з яких: 1  143 155,24 грн основного боргу, 529 482,35 грн інфляційних, 174 687,94 грн 3 % річних та 111 714,89 грн пені /а.с. 4-8/.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 03.09.2019 у справі № 906/365/19, позов Виробничо-комерційної фірми «Урарту» до Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» задоволено повністю.
Стягнуто з Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь Виробничо-комерційної фірми «Урарту»: 1  143 155,24 грн - основного боргу; 529 482,35 грн - інфляційних; 174 687,94 грн - 3% річних; 111 714,89 грн - пені; 29 385,61 грн - судового збору.
Оскаржуваним рішенням встановлено, що позивачем надано послуги (робіти) з експлуатаційного утримання автомобільної дороги загального користування державного значення Житомирської області Р-49 Васьковичі-Шепетівка на загальну суму 26   993   486,82 грн, з яких неоплаченими залишаються 1   143   155,36 грн, а тому з урахуванням перевіреного судом розрахунку пені, процентів та інфляційних втрат, останній дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю /а.с. 171-175/.
Відповідач Дочірнє підприємство «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Житомирської області від 03.09.2019 у справі № 906/365/19 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує:
- оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог не ґрунтується на засадах верховенства права, є незаконним і необґрунтованим. Також, судове рішення не відповідає завданню господарського судочинства і ухвалене без додержанням норм матеріального і процесуального права;
- суд при прийнятті оскаржуваного рішення не дослідив чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, неправильно застосував правову норму;
- при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції безпідставно не врахував доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, зокрема з приводу того, що з наданих доказів не можна дослідити, з якої конкретно дати розпочалося прострочення виконання зобов`язання, оскільки позивач не надав відповідних доказів, а також про те, що відсутність дати підписання Актів позбавляє можливості об`єктивно встановити, з якого моменту відбулося прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку із чим стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат за періоди зазначені у обґрунтованому розрахунку сум, є необґрунтованими і не підтверджені належними та допустимими доказами;
- посилання суду на акт № 8 приймання виконаних будівельних робіт від 30.11.2017 не є безумовною підставою для задоволення позовних, в тому числі без врахування інших обставин справи в їх сукупності;
- фактична заборгованість апелянта перед позивачем по Договору № 17/08/17 складає 660 758,65 грн, оскільки сума утримання підрядником (відповідачем) при проведенні взаєморозрахунків з субпідрядником (позивачем) двох відсотків від вартості субпідрядних робіт згідно п.4.1 Договору, позивачем не перераховувалась відповідачу, і таким чином зменшувалась кредиторська заборгованість відповідача перед позивачем, що оформлювалось відповідними актами та підписувалось сторонами;
- судом першої інстанції залишено поза увагою, відсутність в матеріалах справи доказів отримання відповідачем повного розрахунку від генерального замовника робіт (послуг).
Таким чином, на думку скаржника, судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення, неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, не надана оцінка аргументам відповідача, та іншим фактичним даним, які мають значення для правильного вирішення справи /а.с. 187-191/.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Житомирський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на рішення Господарського суду Житомирської області від 03.09.2019 у справі № 906/365/19, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.05.2020 об 12:00 год. /а.с. 229-231/.
12.05.2020 ВКФ «Урарту» подано до суду відзив на апеляційну скаргу (вих. № 22 від 08.05.2020), в якому позивач заперечує проти апеляційної скарги /а.с. 238-242/.
В судовому засіданні 13.05.2020, представник ВКФ «Урарту» заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просив оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 03.09.2019 у справі № 906/365/19 залишити без змін, а скаргу без задоволення.
В призначене судове засідання 13.05.2020 апелянт ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» явку повноважного представника не забезпечив, разом з тим на адресу суду надіслав клопотання (вх.№ 3381/20 від 13.05.2020) про відкладення розгляду справи на іншу дату , у зв`язку із запровадженням на території України карантинних заходів з 12.03.2020 по 22.05.2020 (включно). 
Згідно з ч. 11, 12 ст. 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
При цьому відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тобто неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.
Колегія суддів, розглянувши клопотання ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (вх.№ 1202/20) про відкладення розгляду справи із наступним призначенням судового засідання в режимі відеоконференції, дійшла висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на обмежені строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, визначені ч.1 ст. 273 ГПК України   та подальшого недопущення затягування розгляду справи.
При цьому колегія суддів зауважує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 № 540-ІХ, яким, зокрема, розділ Х «Прикінцеві положення» ГПК України   доповнено пунктом 4, не було запроваджено змін до ст. 273 ГПК України   щодо продовження строків розгляду апеляційної скарги.
Апеляційний суд враховує, що явка представників сторін у судове засідання, призначене на 13.05.2020, обов`язковою не визнавалась, а позиція відповідача ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» достатньо повно викладена в апеляційній скарзі.
Отже, враховуючи положення ч.12 ст. 270 ГПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції за відсутністю представника відповідача.
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд   
ВСТАНОВИВ:
          
17.08.2017 між Виробничо-комерційною фірмою «Урарту» (субпідрядник, позивач) та Дочірнім підприємством «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (підрядник, відповідач) укладено Договір субпідряду № 17/08/17 на надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення Житомирської області, за умовами якого субпідрядник зобов`язався надати підрядникові послуги, виконати роботи: експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування Житомирської області Р-49 Васьковичі - Шепетівка км 86+000-км 136+165, Т-06-10 Любар - Хмільник - Лука - Барська - Нова Ущиця км 0+000-22+908, О061937 /Шепетівка - Чуднів - Бердичів/ Печанівка - Любар км 6+855-24+611 (ямковий ремонт асфальтобетонних, ч/щебеневого покриття) в межах виділених фінансових ресурсів згідно з вимогами діючих нормативно-правових актів, зокрема «Технічних правил ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування України», «Класифікації робіт з ремонтів автомобільних доріг загального користування», «Класифікація робіт з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування», а підрядник - прийняти і оплатити такі послуги (п.1.1 Договору).
Пунктом 1.2 Договору визначено найменування послуги: експлуатаційне утримання автомобільної дороги загального користування державного значення Житомирської області Р-49 Васьковичі-Шепетівка км 86+000-км 136+165 (ямковий ремонт асфальтобетонного покриття).
Склад та обсяги послуг: згідно затвердженого замовником акту дефектів (технічного завдання) та проектної (кошторисної) документації.
Відповідно до п.2.1 Договору, субпідрядник повинен виконати передбачені цим договором послуги, якість яких відповідає умовам будівельних норм та правил, кошторисній документації.
У пункті 2.3 Договору сторони погодили, що субпідрядник виконує роботи згідно з вимогами проектної документації, будівельних норм і правил, а підрядник здійснює контроль за якість послуг, робіт і ресурсів у відповідності до проектної документації і технічних умов згідно з нормативними вимогами чинного законодавства.
Ціна договору становить 29   646 766,35 грн, в тому числі ПДВ 4   941 127,73 грн, що станом на дату укладення договору дорівнює загальній вартості робіт. Ціна цього договору є динамічною і може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Перегляд договірної ціни обґрунтовується розрахунками і оформляється сторонами шляхом укладання додаткових угод, які є невід`ємними частинами цього договору (п.п.3.1, 3.2 Договору).
Пунктом 3.4 Договору визначено, що фінансування робіт здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, отриманих від Служби автомобільних доріг у Житомирській області. 
Розрахунки за виконані роботи по цьому договору здійснюються шляхом перерахування відповідних коштів на рахунок субпідрядника після одержання від субпідрядника рахунку на оплату робіт та після підписання сторонами акту приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2в) та довідки про вартість виконаних робіт (форма № КБ-3), а також після одержання від субпідрядника документів, зазначених пунктом 4.2 Договору. Підрядник при проведенні взаєморозрахунків з субпідрядником утримує два відсотки від вартості субпідрядних робіт на покриття витрат підрядника, пов`язаних з виконанням зобов`язань щодо забезпечення технічної, дозвільної та іншої документації, приймання виконаних субпідрядних робіт та інші (п.4.1 Договору).
Пунктом 4.2 Договору передбачено, що до рахунка додаються: документи, що підтверджують належну якість робіт, первинні документи, передбачені для даного виду робіт чинним законодавством. У разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів субпідрядник зобов`язується відшкодувати спричинені підряднику збитки (витрати). Роботи за цим договором можуть вважатися виконаними виключно після їх фактичного виконання та отримання підрядником документів, вказаних в п.4.1, п.4.2 Договору.
Згідно з п.4.5 Договору, датою передачі робіт від субпідрядника підряднику вважається дата підписання акту приймання виконаних підрядних робіт (форма № КБ-2в) та довідок про вартість виконаних підрядних робіт (форма № КБ-3), з врахуванням п.4.2 Договору.
Відповідно до п.10.1 Договору, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2017. Закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 10.3 Договору) /а.с. 11-19/.
Додатковою угодою № 1 від 29.12.2017 до Договору № 17/08/17 від 17.08.2017 на надання послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного та місцевого значення Житомирської області, сторони пункт 3.1 розділу 3 Договору виклали в наступній редакції: «Ціна цього договору становить 26   993 486,82 грн, в тому числі ПДВ 4   488 914,40 грн, що станом на дату укладення Договору дорівнює загальній вартості робіт. Договірна визначається відповідно до вимог нормативних документів у сфері ціноутворення у будівництві».
Також даною Додатковою угодою доповнено пункт 4.1 розділу 4 договору наступним: «Оплата послуг (робіт), виконаних субпідрядником, може проводитися замовником - Службою автомобільних доріг у Житомирській області безпосередньо субпідряднику на рахунки на підставі договорів № 79, № 80 від 21.07.2017, укладених між ДП «Житомирський облавтодор» та Службою автомобільних доріг у Житомирській області та складених субпідрядником та підписаних підрядником документів про прийняття виконаних робіт та їх вартість. Кошти, отримані субпідрядником від Служби автомобільних доріг у Житомирській області зараховуються як оплата підрядника за виконані роботи (послуги), податкові накладні субпідрядник зобов`язаний зареєструвати на підрядника» /а.с. 20-21/.
На виконання умов вищевказаного Договору, позивачем були належним чином виконані роботи з експлуатаційного утримання автомобільної дороги загального користування державного значення Житомирської області Р-49 Васьковичі - Шепетівка км 86+000-км 136+165 (ямковий ремонт асфальтобетонного покриття) на загальну суму 26   993 486,82 грн, що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт № 1 від 20.09.2017 на суму 3   927 069,70 грн; № 2 від 28.09.2017 на суму 2   943 277,84 грн; № 3 від 27.10.2017 на суму 4   776 418,81 грн; № 4 від 30.10.2017 на суму 394 744,30 грн; № 5 від 30.10.2017 на суму 915 672,95 грн; № 6 від 30.11.2017 на суму 3   000 517,55 грн; № 7 від 30.11.2017 на суму 6   982 774,84 грн; № 7 від 30.11.2017 на суму 2   000 499,53 грн; № 8 від 30.11.2017 на суму 1   992 511,30 грн, які підписані повноважними представниками сторін без зауважень та скріплені печатками підприємств /а.с.22-79/.
Відповідач в порушення умов Договору субпідряду № 17/08/17 від 17.08.2017 здійснив розрахунок за виконані роботи неповністю на суму 23 717 776,75 грн, про що свідчать платіжні дорученням № 591 від 21.09.2017, № 632 від 29.09.2017, № 651 від 06.10.2017, № 715 від 30.10.2017, № 764 від 10.11.2017, № 944 від 28.12.2017, № 34 від 22.01.2018, № 13 від 08.02.2018, № 24 від 27.03.2018, № 459 від 29.03.2018 /а.с.80-89/.
Підрядником відповідно до п.4.1 Договору було утримано 2 % від вартості субпідрядних робіт на покриття витрат підрядника, про що свідчать акти здачі приймання робіт (надання послуг) за надані послуги генпідряду № 29У від 28.09.2017 на суму 58 865,56 грн, № 29У від 28.09.2017 на суму 78 541,39 грн, № 26У від 26.10.2017 на суму 95 528,38 грн, № 19У від 16.11.2017 на суму 26 208,35 грн, № 29У від 29.12.2017 на суму 139 655,50 грн, № 28У від 28.02.2018 на суму 39 850,22 грн, № 3 від 29.03.2018 на суму 100 020,34 грн, № 4/1 від 27.06.2018 на суму 258 664,08 грн, № 4/1/2 від 27.06.2018 на суму 22 368,58 грн, № 30/04/18 від 30.04.2018 на суму 16 800,00 грн, № 01/07/18 від 31.07.2018 на суму 743 861,58 грн, № 07/07/18 від 31.07.2018 на суму 2 157,72 грн, № 01/08/18 від 31.08.2018 на суму 414 069,34 грн, № 1 від 17.01.2019 на суму 75 963,79 грн /а.с.90-103/.
Отже, матеріалами справи підтверджено, що частково несплаченим залишився акт № 8 приймання виконаних будівельних робіт від 30.11.2017.
Крім того, в матеріалах справи наявна копія Акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 по 01.02.2019, підписаного та скріпленого печатками між ВКФ «Урарту» та ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», за яким заборгованість відповідача перед позивачем становить 1   143 155,36 грн /а.с. 128/.
01.04.2019 позивачем направлено на адресу відповідача претензію № 8 з вимогою сплатити борг в сумі 1   143   155,36 грн, яку останнім отримано 01.04.2019 та зареєстровано за вхідним № 578 згідно із штампом ДП «Житомирський облавтодор» /а.с. 104-105/.
Поскільки претензія ВКФ «Урарту» залишена ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» без відповіді та задоволення, позивач ВКФ «Урарту» звернувся до господарського суду Житомирської області із позовом про стягнення 1  143 155,36 грн заборгованості за виконані роботи на підставі Договору субпідряду № 17/08/17 від 17.08.2017, на які було також нараховано 529 482,35 грн - інфляційних втрат, 174 687,94 грн - 3 % річних та 111 714,89 грн - пені.
Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.
Згідно із ч.1, 2   ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених   статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1,2   ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із   ст.174 ГК України,   однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно із  ч.1  ст. 626 ЦК  України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до  ст.627 ЦК  України, відповідно до   ст.6 цього Кодексу   сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч.1   ст.629 цього Кодексу   договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ч.1 ст.   173 ГК України,   господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.   
За своєю правовою природою правовідносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є правовідносинами підряду, згідно з якими у відповідача внаслідок прийняття робіт виконаних позивачем на підставі Договору субпідряду № 17/08/17 від 17.08.2017 виник кореспондуючий обов`язок оплатити їх.
Згідно із ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
За змістом ст.846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Приписами ч.1 ст.853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.
Частина 4 ст.882 ЦК України передбачає, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін ( ч.1 ст.530 ЦК України).
Так, умовами укладеного учасниками спору Договору передбачено, що розрахунки проводяться відповідачем (підрядником) позивачу (субпідряднику) після підписання сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в), згідно з наданими рахунками субпідрядника.
Як правильно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем в суді апеляційної інстанції, відповідач виконані роботи прийняв, акти за вересень, жовтень, листопад 2017 підписані посадовими особами обох контрагентів, доказів неналежного виконання (позивачем) робіт по Договору № 17/08/17 від 17.08.2017 та/або доказів виявлення підрядником допущених у роботі відступів від умов договору, доказів висловлення відповідачем будь-яких зауважень щодо відсутності актів, щодо вартості виконаних робіт чи щодо наявності будь-яких інших недоліків суду не надав.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що акти приймання виконаних будівельних робіт за період вересень-листопад 2017 року, укладені між сторонами на виконання умов Договору субпідряду № 17/08/17 від 17.08.2017, відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», засвідчують факт здійснення господарських операцій та договірних відносин та є підставою для здійснення розрахунків за фактично виконані роботи за цей період на загальну суму 26 993  486,82 грн, з яких, враховуючи умови п.4.1 Договору щодо відповідного утримання підрядником вартості субпідрядних робіт (2 %), неоплаченими залишаються 1   143   155,24 грн.
Згідно з ч.4 ст.879 ЦК України,   оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.
Враховуючи несплату відповідачем виконаних та прийнятих ним підрядних робіт за Договором № 17/08/17 від 17.08.2017 по актах за період вересень-листопад 2017 року, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність стягнення з відповідача 1   143   155,24 грн боргу.
Стосовно тверджень відповідача про те, що позивач не надав суду доказів виставлення рахунків в порядку, визначеному Договором, судова колегія погоджується з правомірним висновком суду першої інстанції, що рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Тоді як, виконання робіт позивачем підтверджується наданими до матеріалів справи актами приймання виконаних будівельних робіт, які є належними доказами виконання робіт за Договором, а наявність або відсутність виставленого рахунку не звільняє відповідача від обов`язку з оплати вартості виконаних робіт, так як рахунок не створює юридичних фактів щодо виникнення обов`язку по оплаті.
При цьому, посилання відповідача на те, що примірники актів виконаних робіт, які наявні у відповідача не містять дати їх підписання або ж дата підписання актів різниться з датами, які зазначені у актах позивача, а тому зобов`язання щодо оплати за виконані роботи слід обраховувати з урахуванням ч.2 ст.530 ЦК України, відхиляються з огляду на наступне.
Так, згідно з ч.2 ст.76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Отже, в разі ствердження відповідачем про відсутність дати складання (підписання) актів виконаних робіт, саме на нього покладається обов`язок доведення, що сторони, підписуючи акти, не ставили відповідні дати.
Згідно з ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Підпунктом 2.1 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/70, визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складається документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або у вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
При цьому, слід зазначити, що вимоги наведених норм чинного законодавства щодо правильності оформлення первинних документів, передбачають наявність в документах такого обов`язкового реквізиту як дата і місце складання.
Позивач стверджує, що акти приймання виконаних будівельних робіт відображені в облікових регістрах бухгалтерського обліку ВКФ «Урарту» у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені, а датами складання актів є відповідно дати їх фактичного підписання сторонами.
          Судом встановлено, що первинні документи, а саме акти приймання виконаних будівельних робіт № 1 за вересень 2017 від 20.09.2017; № 2 за вересень 2017 від 28.09.2017; № 3 за жовтень 2017 від 27.10.2017; № 4 за жовтень від 30.10.2017; № 5 за жовтень 2017 від 30.10.2017; № 6  за листопад 2017 від 30.11.2017; № 7 за листопад 2017 від 30.11.2017; № 7 за листопад 2017 від 30.11.2017; № 8 за листопад 2017 від 30.11.2017, які надані позивачем на підтвердження факту виконання робіт, містять усі необхідні обов`язкові реквізити та відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та наказу Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 «Про затвердження положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».
          В свою чергу, відповідача не надав підтверджуючих документів та не довів, що роботи, які прийняті підрядником, відповідно до актів виконаних будівельних робіт №1, №2 датованих вереснем 2017, №3, №4, №5 датованих жовтнем 2017, №6, №7, №8 датованих листопадом 2017, були виконані субпідрядником з порушенням строків, а відтак відсутність у екземплярах актів приймання виконаних будівельних робіт №1-8 за вересень-листопад 2017 року ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ ДАК «Автомобільні дороги України» дати їх складання, свідчить лише про неналежне оформлення саме відповідачем первинних документів.
          Апеляційний суд також звертає увагу, що згідно з приписами ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і, оскільки між сторонами виникли майнові відносини, які засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч.1 ст.1 ЦК України), що регулюються актами цивільного законодавства України, то відсутність доказів отримання відповідачем повного розрахунку від генерального замовника робіт (послуг) не звільняє його від обов`язку виконати свої зобов`язання за укладеним Договором № 17/08/17 від 17.08.2017.
          За таких обставин відповідачем не доведено відсутності підстав заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за виконані роботи за укладеним із позивачем Договором.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 111  714,89 грн, нарахованої за період з 17.04.2018 по 31.05.2018 /а.с. 111/.
Штрафними санкціями у   Господарському кодексі України   визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч.1   ст. 230 ГК України).
Виходячи із змісту ст.546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.
Згідно з ч.1, 3   ст. 549 ЦК України,   неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до ч.2   ст.551 ЦК України,   якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. 
У п. 7.3.7 Договору субпідряду сторони домовилися, що в разі порушення строків оплати, підрядник на вимогу субпідрядника зобов`язаний сплатити останньому пеню в розмірі 0,3 % від суми боргу за кожен день прострочення.
Поскільки прострочення відповідача по оплаті заборгованості за виконані роботи має місце, тому вимоги позивача про стягнення пені є підставними та правомірно задоволеними місцевим господарським судом у розмірі 111   714,89 грн за розрахунком позивача.
Щодо вимог про стягнення з відповідача за порушення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 ЦК України 174 687,94 грн 3 % річних та 529 482,35 грн інфляційних.
Відповідно до   ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
З огляду на наявність прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання місцевий суд, здійснивши перерахунок, перевірений апеляційним судом, слушно задовольнив вимоги позивача про стягнення 3% річних у розмірі 174 687,94 грн та інфляційних втрат у розмірі 529 482,35 грн.
Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до п.1 част.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що доводи та заперечення апелянта, які викладені в апеляційній скарзі були також відображені останнім у відзиві на позовну заяву та належним чином дослідженні місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення, а тому не можуть бути підставою для його скасування та відхиляються як необґрунтовані. 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Рішення Господарського суду Житомирської області від 03.09.2019 у справі № 906/365/19 ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.
На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.
Керуючись ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
                  
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення Господарського суду Житомирської області від 03.09.2019 у справі № 906/365/19 - залишити без задоволення.  
Рішення Господарського суду Житомирської області від 03.09.2019 у справі № 906/365/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Справу № 906/365/19 повернути  Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "19" травня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Крейбух О.Г. 

Суддя                                                                                              Юрчук М.І.  

Суддя                                                                                              Дужич С.П.