Ухвала
 
08 квітня 2020 року
місто Київ
 
справа № 645/10143/14
провадження № 61-5198ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження від 27 червня 2019 року у складі судді Яцини В. Б.,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання факту, що з 10 вересня 2010 року до 01 липня 2012 року у його квартирі, загальною площею 27, 6 кв. м, житлова ізольована кімната, площею 18, 4 кв. м, системою центрального опалення не опалювалася; про визнання угоди, укладеної між позивачем та Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (далі - КП «Харківські теплові мережі»), нікчемною; припинення дій щодо незаконного нарахування заборгованості.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року позов  ОСОБА_1 залишено без розгляду з підстав повторної неявки позивача у судові засідання.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 червня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року.
Суд апеляційної інстанції встановив, що зазначена апеляційна скарга подана із пропуском строку, визначеного частиною першою статті 354 ЦПК України. Оскільки апеляційна скарга подана із пропуском річного строку, винятки для поновлення строку на апеляційне оскарження відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України ОСОБА_1 не навів, суд апеляційної інстанції зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження.
Доводи заявника, що право на оскарження ухвали суду першої інстанції у нього виникло після апеляційного перегляду ухвали цього ж суду від 21 травня 2018 року щодо роз`яснення ухвали суду першої інстанції від 07 травня 2018 року, якою залишено позов без розгляду, суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки такі аргументи не ґрунтуються на змісті закону.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
17 березня 2020 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції від 27 вересня 2019 року, якою відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Заявник просив скасувати зазначене рішення, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що заявником в апеляційній скарзі наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, якою залишено його позов без розгляду, а саме, апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, якою відмовлено у роз`ясненні ухвали про залишення позову без розгляду. Вважає, що п`ятнадцятиденний строк на оскарження ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року розпочався з моменту отримання ним 24 травня 2019 року ухвали суду апеляційної інстанції від 11 квітня 2019 року. За наведених обставин, апеляційна скарга подана ним у межах строку, встановленого для такого оскарження, з урахуванням вихідних днів, тобто 10 червня 2019 року.
На переконання заявника, строк на апеляційне оскарження ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року ним не пропущений, а висновки суду першої інстанції є помилковими.
Також, зазначає, що для поновлення строку на апеляційне оскарження наявні обставини непереборної сили, оскільки суд першої інстанції у судових повістках, направлених на його адресу, повідомляв про розгляд справи, у якій він є стороною відповідача, у той час як у цій справі ним заявлено зустрічний позов, який залишено без розгляду, проте, судові повістки ОСОБА_1 , як позивачу за зустрічним позовом, судом першої інстанції не направлялися.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Норми права, застосовані судом
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.
Такий висновок суд зробив з огляду на таке.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
За правилами частини першої статті 354 ЦПК апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відповідно до частини другої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 отримав копію ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року засобами поштового зв`язку 25 травня 2018 року.
ОСОБА_1 10 червня 2019 року звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року.
Таким чином заявник звернувся до суду апеляційної інстанції з пропуском п`ятнадцятиденного строку з дня вручення йому копії ухвали суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 належним чином та своєчасно повідомлявся судом першої інстанції про розгляд справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень та заяви, подані ОСОБА_1 на адресу суду.
Судом апеляційної інстанції зроблено висновок, що п`ятнадцятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 07 травня 2018 року розпочався з моменту отримання ОСОБА_1 (25 травня 2018 року) копії такої ухвали, який закінчився 05 червня 2018 року.
Верховний Суд констатує, що з моменту отримання копії ухвали суду першої інстанції до моменту звернення з апеляційною скаргою минув період тривалістю більше одного року.
Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Доводи заявника, що право на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції від 07 травня 2018 року виникло після завершення апеляційного провадження щодо оскарження ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 липня 2018 року про відмову у роз`ясненні ухвали від 07 травня 2018 року, суд апеляційної інстанції відхилив, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону.
Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, оскільки подання учасником справи заяви про роз`яснення судового рішення, у цьому випадку ухвали суду про залишення позову без розгляду, не є перешкодою для подання такою особою апеляційної скарги на зазначене судове рішення у строки, визначені процесуальним законом.
Також Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Отже оскарження ухвали за наслідками розгляду заяви щодо роз`яснення судового рішення не впливає на зміст такого рішення, відповідно, зазначена ОСОБА_1 у зв`язку з цим підстава для поновлення строку на подання апеляційної скарги не має правового значення.
Отже, ураховуючи, що ОСОБА_1 ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року отримав 21 травня 2018 року, а до суду апеляційної інстанції з метою оскарження такої ухвали звернувся лише 10 червня 2019 року, наявні підстави для висновку, що апеляційна скарга подана із пропуском річного строку, який, відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску такого не підлягає поновленню.
За наведених обставин, обґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, що заявником не наведені виняткові обставини поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, визначенні у пунктах 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, а тому такий строк не підлягає поновленню.
Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. 
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року, встановив, що копія оскаржуваного рішення суду першої інстанції заявником отримано 21 травня 2018 року, а апеляційна скарга подана 10 червня 2019 року, тобто із пропуском строку на апеляційне оскарження.
Доводи касаційної скарги не спростовують зазначені обставини, які свідчать про обізнаність ОСОБА_1 щодо ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 травня 2018 року про відкриття провадження у справі.
Також Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про наявність обставини непереборної сили, оскільки суд першої інстанції у судових повістках, направлених на адресу ОСОБА_1 , повідомляв про розгляд справи, у якій він є стороною відповідача, у той час як у цій справі ним заявлено зустрічний позов, який залишено без розгляду, проте, судові повістки ОСОБА_1 , як позивачу за зустрічним позовом, судом першої інстанції не направлялися.
Такі доводи не мають правового значення та не визнаються Верховним Судом як випадок пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, оскільки судова повістка направляється особі, учасником справи якої вона є незалежно від її процесуального статусу у такій справі, наявності зустрічних позовів та позовів третіх осіб із самостійними вимогами. Технічне формування судової повістки здійснюється на загальних підставах, у межах однієї справи із зазначенням номеру справи та/або провадження. Зазначення у технічному документі (судовій повістці) процесуального статусу учасника справи не є визначальним у контексті встановлення юридичного факту, оскільки значення судової повістки несе інформаційний характер для особи, якій такий документ адресовано, зокрема: дата розгляду справи, номер провадження (справи), прізвище особи, якій направляється така повістка, та інша можлива інформація.
Отже, ОСОБА_1 об`єктивно мав реальну можливість реалізувати свої процесуальні права на подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у межах процесуальних строків, визначених законом.
Для цілей перевірки дотримання особою, яка бере участь у справі, процесуальних строків, визначених законом, суди мають керуватися нормами процесуального права та враховувати фактичні обставини справи. 
Суд апеляційної інстанції встановив такі обставини, зокрема факт отримання заявником копії оскаржуваної ухвали 21 травня 2018 року, що в апеляційній скарзі заявником не спростовано; інші обґрунтовані підстави для поновлення такого строку (ніж ті, що визнані судом неповажними причинами пропуску строку оскарження) заявником не наведено.
Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію ОСОБА_1 своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на виконання своїх процесуальних обов`язків щодо оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, заявник не надав.
За встановленими обставинами, визначивши, що заявник отримав копію ухвали суду першої інстанції про залишення його позову без розгляду, мав об`єктивну можливість звернутися до суду апеляційної інстанції зі скаргою у встановлені процесуальним законом строки, були відсутніми обставини, що унеможливлювали своєчасне звернення цієї сторони до суду зі скаргою, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 процесуального строку для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.
Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).
Оцінюючи підставність доводів поданої касаційної скарги, Верховним Судом додатково враховано, що її обґрунтовано аргументами необхідності переоцінки досліджених судом апеляційної інстанцій доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції та за межі його процесуальних повноважень.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 червня 2019 року є необґрунтованою.
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 27 червня 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про припинення дій щодо незаконного нарахування заборгованості, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            А. С. Олійник

                                                                                                            В. В. Яремко