ПОСТАНОВА 
Іменем України

05 березня 2020 року                                                         м. Кропивницький
справа № 404/1127/19
провадження № 22-ц/4809/244/20 
Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:                
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Дуковського О.Л., Письменного О.А.
        секретар Гончар В.В.
учасники справи:
ОСОБА_1 
представник ОК «ЖБК «Інгул» - Мельніченко В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2019 року, суддя Мохонько В.В., по справі за позовом Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Інгул» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території,

 
ВСТАНОВИВ:

Обслуговуючий кооператив «ЖБК «Інгул» звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , та являється членом Кооперативу «ЖБК «Інгул».
Дана квартира знаходиться в багатоквартирному житловому будинку обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Інгул», утримання та експлуатацію котрого здійснює заявник, кошти за надані послуги сплачуються членами кооперативу та мешканцями будинку на рахунок кооперативу.
Згідно Статуту в новій редакції від 04.10.2011 року та статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоповерхових будинків» № 28663 від 29.11.2001 року органом управління кооперативу є загальні збори, які вирішують визначення розміру внесків та платежів членами кооперативу, визначають розмір та матеріальне заохочення членів правління.
Тарифи за утримання будинку та прибудинкової території змінювалися згідно Протоколів Загальних зборів ОК «ЖБК «Інгул»: № 9 від 24.06.2014 р., № 10 від 28.04.2015 р., № 12 від 25.02.2016 р., № 13 від 25.01.2017 р., № 14 від 30.01.2018 .
ОСОБА_1 з початку 2014 року не повністю сплачувала платежі на утримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з січня 2014 року по листопад включно 2018 року в розмірі 4319 грн. 86 коп.
З врахуванням індексу інфляції за вказаний період в розмірі 1307 грн. 38 коп., заборгованість становить 5 627 грн. 24 коп.
ОК «ЖБК Інгул» неодноразово повідомляв боржника про наявну заборгованість, однак сума заборгованості відповідачем не сплачена. 
Просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь ОК «ЖБК Інгул» заборгованість за надані послуги в сумі 5627, 24 грн. та судові витрати.
13.08.2019 року представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, в зв`язку з тим, що з моменту подачі позовної заяви і перерви в підготовчому судовому засіданні до 13.08.2019 року минуло шість місяців, відповідач систематично продовжує частково сплачувати послуги на утримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з грудня 2018 року по липень 2019 року включно в розмірі 1325 грн. 46 коп., індекс інфляції за цей період склав 8 грн. 49 коп., що становить 1333 грн. 95 коп. 
В подальшому, представник позивача 07.11.2019 року подав заяву про відмову від заяви про збільшення позовних вимог.
Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2019 року позов задоволено.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначається, що суд першої інстанції не врахував, що позивач протягом 2014-2018 років порушував права відповідача відповідно до ч.3-7 п.1 Закону України «Про захист прав споживачів»: нав`язування умов одержання послуг по утриманню будинку та прибудинкової території таким чином, що ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушений принцип рівності сторін у договорі, повністю обмежено право відповідача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про перелік послуг, структуру тарифу, норми споживання, режим надання, їх споживчі властивості, надані послуг неналежної якості. Позивач не виконував свої зобов`язання по наданню житлово-комунальних послуг, а відповідач не отримував ці послуги в повному обсязі та належної якості, у зв`язку з чим роздруківки заборгованості не є реальними доказами щодо боргу. Зазначено, що суд першої інстанції рахував зобов`язання тільки для відповідача, не беручи до уваги зобов`язання позивача. Суд не звернув увагу, що в наданих позивачем документах згідно п.4 ст. 5 Статуту тарифи на 2016, 2017, 2018 роки затверджені неправомочними зборами, дописи про письмове опитування є такими, що не відповідають дійсності – відсутні додатки з листами, які є обов`язковими для прийняття тарифу згідно чинного законодавства. Позивач не надав суду детальний розрахунок тарифу (внеску), розшифровки його структури у відсотках, вимог до якості та кількості кожної послуги, періодичності та строків надання кожної послуги для проведення перерахунку розміру плати у разі ненадання або надання їх в неповному обсязі, журнали реєстрації актів про ненадання послуг та прийнятті міри, заяв мешканців про виклик представника для складання актів-претензій зі строками усунення порушень та причин. Роздруківки з загальною цифрою заборгованості не підтверджують основних обставин – факту надання послуг. Крім того, позивач пропустив строк звернення до суду із даним позовом. Суд не звернув увагу на помилкові розрахунки заборгованості та індексу інфляції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи від 09.12.2019 року дана справа розподілена судді Чельник О.І.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 26.12.2019 по справі відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 28.12.2020 справу призначено до розгляду.
Суддею Чельник О.І. заявлено самовідвід по справі.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи від 09.01.2020 року дана справа розподілена судді Черненку В.В.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 13.01.2020 справу призначено до розгляду.
До суду надано відзив на апеляційну скаргу від ОК «ЖБК Інгул» , в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. Зазначається, що тарифи та його структура затверджувалися загальними зборами, більшістю голосів членів кооперативу ОК «ЖБК Інгул», що підтверджується протоколами, які досліджувалися судом та знаходяться в матеріалах справи. Дані протоколи ніким із членів кооперативу не оскаржувалися з даного приводу та є дійсними. Відповідач не надала доказів надання послуг позивачем неналежної якості або взагалі ненадання послуг. Позивачем до суду першої інстанції були надані всі докази, в тому числі і журнали реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції за вказані періоди. Крім того, відповідач визнала факт сплати постійно за наданні послуги за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 100 грн. за квартиру, але по тарифу визначеному ще в 2011 році, так як вважає його дійсним і правильним на даний час.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає   задоволенню частково з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що обслуговуючий кооператив «ЖБК «Інгул» згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України «Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями» від 8 жовтня 1992 р. за № 572, постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування тарифів та послуги на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 12 липня 2005 року № 567 - утримує будинки та прибудинкову територію, надає житлово - комунальні послуги власнику квартири, а власник квартири отримує ці послуги та вчасно щомісяця сплачує за це кошти.
Згідно довідки власником квартири є ОСОБА_1 , яка являється членом Кооперативу «ЖБК «Інгул».
В даній квартирі проживає одна.
Тарифи змінювалися згідно Протоколів Загальних Зборів ОК «ЖБК «Інгул»: Протокол № 9 від 24.06.2014 р.; Протокол № 10 від 28.04.2015 р.; Протокол № 12 від 25.02.2016 р.; Протокол № 13 від 25.01.2017 р.; Протокол № 14 від 30.01.2018 р.
ОСОБА_1 з початку 2014 року сплачувала платежі на утримання будинку та прибудинкової території не в повному обсязі і не щомісячно, що підтверджується роздруківками заборгованості. Таким чином, ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з січня 2014 року по листопад включно 2018 року в розмірі 4319 грн. 86 коп.
Індекс інфляції за період з січня 2014 року по листопад включно 2018 року становить 1307 грн. 38 коп.
Суд вважав, що строк позовної давності звернення до суду з позовом переривався, оскільки за даними роздруківками заборгованості, ОСОБА_1 сплачувала борг частково протягом 2014-2018 років.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач свідомо сплачував попередню заборгованість, що є підставою для переривання строку позовної давності, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а строк позовної давності застосуванню не підлягає.
Суд апеляційної інстанції приймаючи до уваги встановлені обставини дійшов висновку, що погодитись з висновками суду першої інстанції в повному обсязі неможливо.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі та застосуванні норми права  до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Судове рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права. 
Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 13  ЦПК України  суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених   нею  вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З матеріалів справи вбачається, що обслуговуючий кооператив «ЖБК «Інгул» згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постанови Кабінету Міністрів України «Правила користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями» від 8 жовтня 1992 р. за № 572, Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку формування тарифів та послуги на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» від 12 липня 2005 року № 567 - утримує будинки та прибудинкову територію, надає житлово - комунальні послуги власнику квартири, а власник квартири отримує ці послуги та вчасно щомісяця сплачує за це кошти.
Згідно довідки власником квартири є ОСОБА_1 , яка являється членом Кооперативу «ЖБК «Інгул». 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з початку 2014 року сплачувала платежі на утримання будинку та прибудинкової території не в повному обсязі і не щомісячно, виходячи з того, що ОСОБА_1 не погоджувалась з тарифами, які діяли після 2014 року, а також у зв`язку з тим, що Кооператив «ЖБК «Інгул» не в повному обсязі надавав послуги. 
Згідно статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язанні оплачувати житлово - комунальні послуги у строки встановленні договором або законом. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим.
В розділі 8 п. 3 (Права та обов`язки членів кооперативу) статуту обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Інгул» в новій редакції зазначено, що член Кооперативу зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні платежі та внески, в тому числі щомісячні не пізніше 10 числа місяця, який слідує за розрахунковим.
Згідно Статуту в новій редакції від 04.10.2011 року та статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоповерхових будинків» № 28663 від 29.11.2001 року органом управління кооперативу є загальні збори, які вирішують визначення розміру внесків та платежів членам кооперативу, визначають розмір та матеріальне заохочення членів правління.
Згідно Статуту ОК «ЖБК «Інгул» п. 3 статті 4 правління є виконавчим органом кооперативу і підзвітне загальним зборам.
Згідно п. 3.4 статті 4 правління здійснює контроль за своєчасною сплатою членами кооперативу внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно законодавства.
Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Доводи викладені в апеляційній скарзі в частині неправильного нарахування позивачем заборгованості не знайшли свого підтвердження, оскільки апеляційна скарга не містить належних та допустимих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що тарифи на утримання будинку та прибудинкової території змінювалися та затверджувались згідно Протоколів Загальних Зборів ОК «ЖБК «Інгул»: Протокол № 9 від 24.06.2014 р.; Протокол № 10 від 28.04.2015 р.; Протокол № 12 від 25.02.2016 р.; Протокол № 13 від 25.01.2017 р.; Протокол № 14 від 30.01.2018 р.
Докази які б свідчили, що зазначені рішення були визнані такими , що не відповідають нормам діючого законодавства, яке регулює спірні правовідносини, в матеріалах справи відсутні.
Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, що позивач нарахував заборгованість відповідно до діючих тарифів.
Однак суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у застосуванні строків позовної давності, мотивуючи свою відмову тим, що оскільки відповідач свідомо сплачував попередню заборгованість, що є підставою для переривання строку позовної давності, а тому відповідно позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а строк позовної давності застосуванню не підлягає.
Статтями 256,257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно статті 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.
Відповідно до ч. 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
В п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено : «Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього».
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінігс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) та загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Такий висновок застосування норм права викладено в постанові Верховного суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справ № 397/1402/15-ц, провадження № 61-378 св 18. 10.10.2019 року .
Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.
До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.
При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснював платежі за отримані послуги тільки в тому розмірі за певний місяць, які на думку відповідача були належними.
Встановлені обставини свідчать, що заборгованість за певний місяць виникала після 10 числа наступного за місяцем у якому надавались послуги, тобто суми нараховані за кожний місяць є самостійними зобов`язаннями і відповідно позивач мав право звернутись за захистом порушеного права на наступний день після того як буде встановлено, що відповідач не сплачує кошти за надані послуг.
Встановлені обставини дають підстави зробити висновок, про відсутність переривання перебігу позовної давності.
Враховуючи зазначені обставини, оцінюючи надані докази за правилами статті 89 ЦПК України в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що з січня 2014 року позивачу достовірно було відомо про невиконання відповідачем боргових зобов`язань і відповідно позивач мав право захистити порушене право, однак ніяких заходів для захисту порушеного права не здійснив. З позовом позивач звернувся у суд 12.02.2019 р., тобто після сплину 3-х річного терміну звернення у суд з позовом, що є підставою для відмови у задоволені позову в частині стягнення боргу за період з 01.01.2014 по 01.02.2016 року.
Суд апеляційної інстанції приймаючи до уваги встановлені обставини, дійшов висновку, що заборгованість за період з 01.02.2016 року по 01.12.2018 рік становить - 3347,17 грн.(2016р -1112,13,грн.., 2017р -928.73 грн. , 2018р-1306.31 грн.).
Крім того, стягненню підлягають інфляційні збитки виходячи з наступного:
- розраховується за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу].
- розрахунок інфляційних збитків на суму 3347,17 грн. за період з 01.02.2016 по 01.12.2018 рік. (місяці прострочення лютий 2016 - листопад 2018,)
- індекси інфляції за вказаний період відповідно становлять: 99.6, 101, 103.5, 100.1, 99.8, 99.9, 99.7,101.8,102.8,101.8, 101.1, 101, 101.8, 100.9, 101.3, 101.6, 100.2, 99.9, 102, 101.2, 100.9, 101.5, 100.9, 101.1, 100.8, 100, 100, 99.3, 100, 101.9, 101.7, 101.4),
- сукупний індекс інфляції становить - 135,27 грн.
- сума боргу з урахуванням інфляції становить - 4527,49 грн.,
- збитки від інфляції 1180,49 грн.
- сума боргу становить - 3347,17 грн.
Приймаючи до уваги встановленні обставини суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підлягає  скасуванню судове рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення, яким позов підлягає задоволенню частково. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Інгул» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.02.2016 року по 01.12.2018 рік у розмірі 4 527,49 грн. ( чотири тисячі п`ятсот двадцять сім грн.. 49 коп.)
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 07 листопада 2019 року, скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Інгул» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території, задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Інгул» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.02.2016 року по 01.12.2018 рік у розмірі 4 527,49 грн. ( чотири тисячі п`ятсот двадцять сім грн.. 49 коп.)
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Текст постанови складено 13.03.2020 року.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: