Справа №  752/5187/20	 	 	 	     Головуючий у І інстанції Валігура Д.М.	
Провадження №  33/824/1819/2020	 	 	 	     Доповідач у 2 інстанції Дрига А.М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
29 травня 2020 року                                                                                              м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі судді Дриги А.М. за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 9 квітня 2020 року, якою 
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
 
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень. 
 
В С Т А Н О В И В :
Відповідно до постанови суду, ОСОБА_1 01.03.2020 року о 17 год. 38 хв. в м. Києві по вул. Панківська. 27/78, керуючи автомобілем «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконався у безпечності та здійснив наїзд на автомобіль «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження останнього. Після вчинення ДТП, ОСОБА_1 місце пригоди залишив, чим порушив п.п. 2.10 а), 10.9 ПДР України, та вчинив дії, передбачені ст.ст. 124, 122-4 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою судді, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження постанови судді Голосіївського районного суду         м. Києва від 9.04.2020 року, постанову скасувати та провадження по справі закрити.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги надані ним пояснення по справі. Зазначає, що наїзду на автомобіль «Вольво» він не вчиняв та місце ДТП не залишав. Зазначає, що судом першої інстанції його позбавлено можливості ознайомитися з матеріалами справи. Вважає, що матеріали справи не містять достатніх та належних доказів порушення ним ПДР України. Крім того, зазначає, що справа в суді першої інстанції розглянута в порушення строків, передбачених КУпАП.
Заслухавши думку ОСОБА_1 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали адміністративного провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд  виходить з наступного.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 в суді першої інстанції присутній не був, тому строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 9.04.2020 року слід поновити.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було порушено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, є слушними, проте право ОСОБА_1 надати пояснення та заявити клопотання по справі було відновлено під час апеляційного розгляду. 
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності постанови суду першої інстанції апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного.
Так, згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
З матеріалів справи вбачається, що суддя при розгляді справи дотримався вказаних вимог закону.
Висновок судді про доведеність винності ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП, за ознаками порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та залишення місця дорожньо-транспортної пригоди, за обставин, викладених в постанові судді відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і є обґрунтованим.
Незважаючи на невизнання своєї вини водієм ОСОБА_1 , його вина у вчиненні вказаних правопорушень  підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: даними протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 417718 від 3.03.2020 року, в якому зафіксовано порушення водієм ОСОБА_1 вимог п.п. 10.9 ПДР України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди та зіткнення автомобілів «Форд» д.н.з. НОМЕР_1 та «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2 з отриманням пошкоджень автомобіля     (а.с. 1); даними протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 417719 від 3.03.2020 року, згідно якого водій ОСОБА_1 залишив місце пригоди (а.с. 2); схемою дорожньо-транспортної пригоди, на якій зафіксовано місце розташування автомобіля «Вольво» д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП та напрямок його руху (а.с. 3); рапортом поліцейського УПП в м. Києві, згідно якого під час несення служби працівники поліції отримали виклик від оперативного чергового «ДТП без потерпілих» за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 4); поясненнями ОСОБА_2 (а.с. 10), та іншими доказами.
Відповідно до п. 10.9 ПДР України, під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Відповідно до п. 2.10а ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Апеляційний суд вважає, що оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суддя вірно встановив фактичні обставини ДТП і дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 допустив порушення вимог п.п. 10.9, 2.10а  ПДР України, які призвели до даної ДТП, оскільки водій ОСОБА_1 під час руху заднім ходом не переконався у безпечності та здійснив наїзд на автомобіль «Вольво», що призвело до механічного пошкодження автомобіля, крім того залишив місце пригоди.
Згідно ст. 256 КУпАП та вимог «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції» затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України за № 1376 від 06.11.2015 року та ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення поряд з іншим, повинно бути чітко зазначено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення зазначеним у статті КУпАП за якою складено протокол, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення. При цьому суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбачених ст.124 КУпАП.
При цьому суть адміністративного правопорушення має бути конкретною за змістом, викладеною з урахуванням суб`єктивних та об`єктивних ознак складу адміністративного правопорушення, передбачених ст.124 КУпАП.
Як вбачається з матеріалів справи, зазначені вище вимоги працівниками поліції дотримані в повному обсязі та протоколи про адміністративне правопорушення повністю відповідають вимогам ст. 256 КУпАП.
 
Посилання ОСОБА_1 на те, що вимог ПДР він не порушував та місця ДТП не залишав, оскільки його не було, є необґрунтованими та спростовуються наявними доказами по справі. Крім того, зазначені твердження на думку суду, подані з метою уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності.
Апеляційний суд вважає, що саме невиконання водієм ОСОБА_1 п.п. 10.9, 2.10а ПДР України знаходиться у прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали  у виді пошкодження транспортного засобу, саме водій ОСОБА_1 мав можливість уникнути зіткнення, стеживши за дорожньою обстановкою. 
Кваліфікація дій ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, та за ст. 122-4 КУпАП, а саме - залишення місця ДТП, є правильною. 
Враховуючи обставини справи та особу правопорушника,  ступінь його вини, майновий стан, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_1 стягнення відповідає вимогам ст.ст.23, 33 КУпАП і є домірним скоєному.
Враховуючи наведене, підстав для скасування постанови і закриття справи щодо ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, апеляційним судом не встановлено, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В :
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Голосіївського районного суду м. Києва від 9 квітня 2020 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Постанову судді Голосіївського районного суду м. Києва від 9 квітня 2020 року щодо ОСОБА_1 - залишити без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
            
                   Суддя                                                                                         А.М. Дрига