УХВАЛА

01 червня 2020 року 
м. Київ

Справа №  917/1061/19 
Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Пількова К. М.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Перше Травня"
на рішення Господарського суду Полтавської області від 11.02.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Перше Травня"
до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області
про поновлення договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

06.05.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Перше Травня" (далі - ТОВ "Агрофірма "Перше Травня", Позивач) звернулося з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Полтавської області від 11.02.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 у цій справі.
Проте зазначену касаційну скаргу слід залишити без руху з огляду на таке.
Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено форму і зміст касаційної скарги.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
За положенням частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У касаційній скарзі ТОВ "Агрофірма "Перше Травня" зазначає, що оскаржувані рішення та постанова незаконні та необґрунтовані, висновків судів не відповідають обставинам справи та не підтверджені доказами, суди порушили приписи статей 74, 76, 77, 86, 91, 96 ГПК України; частини п?ятої статті 33 Закону України "Про оренду землі", статті 117 Конституції України, Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 №600.
Також зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц вказано, що списки на відправлення простих поштових відправлень по Україні не можуть слугувати доказом та не є належним та допустимим доказом направлення листа (доказом належного повідомлення), а також доказом передачі листа оператору поштового зв`язку, оскільки вони не підтверджують факт відправлення кореспонденції; у постанові Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 924/242/18, викладено висновок, що процесуальні норми дозволяють надання доказів у паперових копіях, засвідчених у передбачений законодавством спосіб, проте обов?язком сторони, яка подає ці докази у паперовому вигляді є доведення існування цих доказів в електронній формі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
На думку скаржника посилання судів на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 у справі № 392/38/17 безпідставні, оскільки у цій справі встановлено інші обставини, а Типовою інструкцією з діловодства № 600 не передбачено наявності "електронного реєстру відправлення вихідної кореспонденції" та доказів його існування не надано.
Однак, у касаційній скарзі ТОВ "Агрофірма "Перше Травня" не зазначає, у чому саме, на його думку, полягає неправильне застосування конкретних норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення оскаржуваних рішень і яким чином це вплинуло на прийняття зазначених судових актів з відповідним обґрунтуванням передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга.
Враховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частини другої статті 292 ГПК України.
Керуючись статтями 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Перше Травня" на рішення Господарського суду Полтавської області від 11.02.2020 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.04.2020 у справі №917/1061/19 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 07.07.2020.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              К. М. Пільков