Єдиний унікальний номер 219/10440/18 
Номер провадження 22-ц/804/1171/20        

Головуючий у 1-й інстанції Хомченко Л.І.
Доповідач Азевич В.Б.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 року

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Азевича В.Б.,
суддів: Кішкіної І.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2020 року про забезпечення позову у справі № 219/10440/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (суддя в першій інстанції – Хомченко Л.І., ухвала постановлена в приміщенні суду в м. Бахмут Донецької області), -

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про забезпечення позову, посилаючись на те, що в провадженні суду першої інстанції знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна. За час знаходження цивільної справи в суді – з вересня 2018 року, відповідач жодного разу не намагався знайти час для вирішення питання щодо добровільного поділу спільного майна, компенсації частки у спільному майні та не оголошував скільки він може сплатити позивачу коштів за транспортний засіб, який знаходиться у його розпорядженні і користування. 
В судовому засіданні, яке відбулося 12.12.2018 року, вона дізналася, що у відповідача наявний вказаний в позові транспортний засіб, що підтверджується довідкою ТСЦ №1442 від 05.12.2018 року за №31/5-1442-3701, наданої на запит суду. В подальшому судові засідання не проводилися. У зв`язку з тим, що підготовче судове засідання за їх клопотанням було перенесено у зв`язку з отриманням відомостей стосовно транспортного засобу. Позивач має право відповідно до частини 3 статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання змінити предмет або підставу спору. Вона має намір скористуватися цим правом та змінити предмет спору в частині поділу транспортного засобу. У зв`язку з тривалим розглядом цивільної справи, яка перебувала у іншого судді, а судові засідання не відбувалися, а також враховуючи дії відповідача, який користується належним сторонам справи транспортним засобом, його не бажанням домовитися з позивачем про розмір компенсації 1/2 частини транспортного засобу, а також можливості відвідача продати спірний автомобіль, що позбавить у подальшому, у разі задоволення її позову, виконання рішення суду, просила накласти арешт на спільне сумісне майно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбаного в період шлюбу, а саме на транспортний засіб марки ЗАЗ-Daewoo Т13110 2007 року випуску, бежевого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 , придбаного 13.08.2014р. та зареєстрованому в територіальному сервісному центрі МВС України №1442 на ім`я відповідача.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2020 року заяву ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на транспортний засіб марки ЗАЗ-Daewoo T13110 2007 року випуску, бежевого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , vin – НОМЕР_2 , придбаного 13.08.2014р. та зареєстрованому в територіальному сервісному центрі МВС України № 1442 на ім`я ОСОБА_1 
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу на вищевказану ухвалу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить її скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що будь-яких доказів наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого судового рішення, намірів відповідача продати спірний автомобіль тощо, матеріали справи не містять, у зв`язку з чим у суду, на думку скаржника, не було підстав для задоволення заяви про забезпечення позову. Крім того, з огляду на те, що позивачем не додано до заяви про забезпечення позову будь-яких доказів на підтвердження наявності підстав, що визначені статтею 8 Закону України «Про судовий збір» для відстрочення сплати судового збору, у суду не було підстав для надання позивачу відстрочення по сплаті судового збору, а тому заява про забезпечення позову не підлягала розгляду та мала бути повернута. До того ж, відповідно до змісту ухвали від 22 січня 2020 року, якою відстрочено сплату судового збору, відповідну відстрочку надано до розгляду справи по суті за заявою про забезпечення позову, що не було вирішено судом в ухвалі про забезпечення позову.
Представник відповідача адвокат Гуревич М.Г. підтримав доводи апеляційної скарги.
Представник позивача адвокат Топчийов Є.В. просив залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з`явилися.
Згідно із частиною 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції встановив, що відповідно до інформаційної довідки територіального сервісного центру № 1442 регіонального сервісного центру МВС в Донецькій області від 05.12.2018 року № 31/5-1442-3701 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки ЗАЗ-Daewoo T13110 2007 року випуску, бежевого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , vin – НОМЕР_2 , придбаного 13.08.2014р. та зареєстрованому в територіальному сервісному центрі МВС України № 1442 на ім`я відповідача.
Суд першої інстанції вважав за можливе вимогу позивача задовольнити, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити в подальшому виконання рішення суду.
Колегія суддів вважає, що зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а ухвала постановлена з дотриманням вимог процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Пунктами 1, 2, частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Частиною 2 статті 150 ЦПК України передбачено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
При цьому слід мати на увазі, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову, оскільки між сторонами виник спір і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим ефективний захист та поновлення порушених законних прав і інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. Вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами. 
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи скаржника стосовно того, що суд не зазначив, чим підтверджується, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, оскільки застосування таких тимчасових обмежень, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу і є метою забезпечення позову. При цьому, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до їх скасування судом або протягом строків, встановлених статтею 158 ЦПК України.
За частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Колегія суддів вважає, що в даному випадку право власності відповідача оскаржуваною ухвалою не порушено. Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. 
Згідно із пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що у суду першої інстанції не було підстав для відстрочення сплати судового збору є безпідставними та такими, що не впливають на правильність розгляду заяви про забезпечення позову.
Отже, враховуючи характер спірних правовідносин, судом першої інстанції відповідно до статті 150 ЦПК України правомірно забезпечено позов, з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
З огляду на зазначене та відповідно до статті 375 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову – без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, Донецький апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2020 року про забезпечення позову залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:        В.Б. Азевич

Судді:         І.В. Кішкіна

         О.В. Халаджи

Повний текст постанови складено 31 березня 2020 року.

Суддя-доповідач     В.Б. Азевич