Постанова
Іменем  України                               
 
01 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 200/6760/14-ц 
 
провадження № 61-5896 св 19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
представник позивача - ОСОБА_2 ;
відповідач - публічне акціонерне товариство «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», 
представник відповідача  - Потатуєв Вадим Павлович;
третя особа - ОСОБА_3 ; 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2017 року, додаткове рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року                  у складі судді Єлісєєвої Т. Ю. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 рокуу складі колегії суддів: Красвітної Т. П.,                     Свистунової О. В., Єлізаренко І. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», (далі - ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз») третя особа - ОСОБА_3 , про визнання звільнення незаконним, скасування наказу та скасування запису у трудовій книжці, поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. 
 
Позовна заява мотивована тим, що наказом від 25 червня 2013 року № 197-к він був прийнятий на посаду заступника начальника департаменту економіки та фінансів апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз». 
Згідно з наказом від 27 червня 2013 року №1 99-к його було переведено на посаду начальника департаменту економіки та фінансів апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».
Починаючи з 03 березня 2014 року, після зміни влади у Автономні Республіці  Крим (далі - АР Крим), фактично почались спроби захоплення ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз». 04 березня 2014 року до головного офісу компанії зайшли озброєні люди на чолі з незаконно призначеною владою Криму, новим Головою Правління - ОСОБА_4 та намагались втрутитись у керівництво підприємством. Проте, їхні вказівки працівники товариства не виконували, продовжуючи виконувати розпорядження діючого Голови Правління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» - ОСОБА_5 
11 березня 2014 року Голова Правління ОСОБА_5 з метою недопущення подальшого захоплення підприємства, виїхав за межі АР Крим з правовстановлюючими документами та печаткою товариства і продовжував керівництво підприємством з офісу у м. Києві.
13 березня 2014 року в головний офіс прибув віце-прем`єр Криму ОСОБА_6 у супроводі озброєних чоловіків і представив нового керівника - Голову Правління ОСОБА_7, а ОСОБА_4 , як його заступника. ОСОБА_7 одразу були дані розпорядження під погрозою негайного звільнення про припинення будь-якого зв`язку з київським офісом компанії та діючим Головою Правління ОСОБА_5 . Почались нові кадрові призначення в апараті управління. Було звільнено головного інженера, начальників управлінь видобутку газу, магістральних газопроводів, підземного сховища газу та інших. Поступово озброєні військові зайняли всі виробничі об`єкти підприємства. 
17 березня 2014 року після проведення референдуму в Криму, владою Криму було проголошено про націоналізацію «Чорноморнафтогаза» та створення Кримського регіонального підприємства «Чорноморнафтогаз». Всі мешканці Криму були поставлені владою перед вибором визначитись протягом місяця зі своїм громадянством або автоматично стати громадянами Росії. 
26 березня 2014 року його запросили до кабінету Голови Правління, де ОСОБА_7 в присутності військових повідомив йому про те, що в нього не має кримської прописки та він має українське громадянство, у зв`язку із чим запропонував написати заяву про звільнення за згодою сторін. В разі незгоди погрожував не допустити до приміщення ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» та в той же час скласти акт про відсутність на робочому місці з наступним звільненням за статтею. Свідком дій ОСОБА_7 був присутній в кабінеті ОСОБА_8 - заступник начальника департаменту економіки і фінансів апарату управління. 
В таких важких умовах, в атмосфері морального та психологічного тиску, погроз, постійної присутності озброєних людей, відсутності житла у                              м. Сімферополі, невиплати заробітної плати, відсутності зв`язку з діючим Головою Правління, він склав заяву про звільнення за угодою сторін з                         26 березня 2014 року. 
28 березня 2014 року відповідно до наказу № 35-к його було звільнено з посади начальника департаменту економіки і фінансів апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» згідно з пунктом 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін та видано трудову книжку з відповідним записом. Під час звільнення була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 22 465 грн 64 коп., що підтверджується довідкою від 24 квітня 2014 року                       № 20-180. 
Наказ про звільнення був підписаний заступником Голови Правління з геології, буріння та розробки родовищ ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_3 - не уповноваженою з боку відповідача на те особою. Вказані незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань, він постійно перебуває у роздратованому стані, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своїй сім`ї та неповнолітній дитині. 
Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просив зобов`язати ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» скасувати запис від 28 березня 2014 року № 42 в трудовій книжці; стягнути з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на його користь невиплачену заробітну плату за березень 2014 року у розмірі 22 465 грн 64 коп.; визнати незаконними дії заступника Голови Правління з геології, буріння та розробки родовищ ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_3 щодо видання наказу від 26 березня 2014 року № 35-к та недійсним наказ ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» від 26 березня 2014 року                      № 35-к; зобов`язати ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» скасувати наказ                               від 26 березня 2014 року № 35-к та поновити його на посаді начальника департаменту економіки і фінансів апарату управління; стягнути з                                 ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 28 березня 2014 року по день розгляду справи та                               20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

 
Короткий зміст судових рішень  
 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ від 26 березня 2014 року № 35-к про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника департаменту економіки та фінансів апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» з 29 березня 2014 року. Стягнуто з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за березень 2014 року у розмірі 22 465 грн                            64 коп. Стягнуто з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь                     ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі             186 122 грн 80 коп. Стягнуто з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь                     ОСОБА_1 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині поновлення                       ОСОБА_1 на посаді та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня                  2015 року апеляційну скаргу ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29 березня 2014 року по 26 травня 2015 року змінено, збільшено суму, що підлягала стягненню з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь ОСОБА_1 за вказаний період з 186 122 грн 80 коп. до 279 184 грн                  20 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2016 року касаційну скаргу ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» задоволено. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська                                               від 20 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за березень 2014 року у розмірі 22 465 грн                          64 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Додатковим рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська                         від 15 січня 2018 року допущено негайне виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2017 року в частині виплати ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» заробітної плати ОСОБА_1 за березень 2014 року у розмірі 22 465 грн 64 коп.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично не припинені, оскільки згідно зі          статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані, або призначені у порядку, не передбаченому законом. Пунктом 3 цієї статті визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та посадовими або службовими особами на тимчасово окупованій території,                     є недійсним і не створює правових наслідків.
Відповідно до розрахунково-платіжної відомості, наданої ОСОБА_1 ,   заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати за березень                              2014 року складає 22 465 грн 64 коп. Оскільки вказану вимогу відповідач визнав в зв`язку з неможливістю спростувати або підтвердити факт і розмір заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу в зв`язку з тим, що всі оригінали документів за вказаний період, в тому числі і фінансових, залишилися на території АРК, тому суд задовольнив вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2014 року. Не підлягає задоволенню також вимога ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди, враховуючи відсутність неправомірних винних дій роботодавця в обставинах, що порушили право на працю позивача.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2017 року та додаткове рішення Бабушкінського районного суду                                         м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що позивач був звільнений із займаної посади 28 березня 2014 року на підставі наказу, винесеного особою уповноваженою самопроголошеною владою Криму під час проведення незаконної націоналізації майна                                ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», яке знаходиться на території, яка законами України визнана як тимчасово окупована. Оспорюваний позивачем наказ про звільнення не породжує правових наслідків для відповідача у справі.

 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У березні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2019 року відкрито касаційне провадження                      в указаній справі і витребувано цивільну справу № 200/6760/14-ц із Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.
 
У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду. 
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2019 року справу передано судді-доповідачеві                   Осіяну О. М. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди, на його думку, неправильно застосували до спірних правовідносин норми Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а не норми Кодексу Законів про працю України, які регулюють відповідні відносини працівника та власника або уповноваженого ним органу з розірвання трудового договору з ініціативи працівника, які підлягали застосуванню.
Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. 
Вказував, що Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» набрав чинності 27 квітня 2014 року, тобто вже після виникнення спірних правовідносин                       (26 березня 2014 року). Стаття 1 даного Закону була доповнена частиною другою, яка визначила датою початку тимчасової окупації 20 лютого                        2014 року, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення дати початку тимчасової окупації», який відповідно набув чинності 09 жовтня 2015 року.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу 
 
У серпні 2019 року ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» подало відзив на касаційну скаргу,вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваної постанови апеляційного суду немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. Позовна вимога про скасування наказу є спробою легалізації незаконної окупаційної влади, яка захопила територію України - це АР Крим, у тому числі активи Українського підприємства ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».
Зокрема стаття 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року, передбачає, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та посадовими або службовими особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків.
Зазначало, що датою початку тимчасової окупації АР Крим є 20 лютого                      2014 року (стаття 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян на окупованій території України»).
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Керівником ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» з 30 травня 2013 року був                 ОСОБА_5 , який призначений на посаду рішенням загальних зборів                          від 27 травня 2013 року № 31 (а.с. 10, т. 1).
 
Наказом від 25 червня 2013 року № 197-к ОСОБА_1 був прийнятий на посаду заступника начальника департаменту економіки та фінансів апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 11-12, т. 1).
 
Згідно з наказом від 27 червня 2013 року № 199-к позивач був переведений на посаду начальника департаменту економіки та фінансів апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».
 
28 березня 2014 року ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника департаменту економіки та фінансів апарату управління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» згідно з пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України за згодою сторін на підставі наказу від 26 березня 2014 року № 35-к та видано трудову книжку з відповідним записом (а.с. 8 т.1).
 
Наказ про звільнення ОСОБА_1 від 26 березня 2014 року № 35-к підписаний заступником Голови Правління з геології, буріння та розробки родовищ ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» ОСОБА_3 .
 
З 31 липня 2014 року обов`язки Голови Правління тимчасово виконує ОСОБА_9 , місце знаходження юридичної особи змінено з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 .
 
Відповідно до пункту 9.5.9. Статуту ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» прийом на роботу, звільнення, застосування засобів заохочення та накладення стягнень відноситься виключно до компетенції Голови Правління ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз».
 
Також встановлено, що заборгованість ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз» по заробітній платі ОСОБА_1 складає 22 465 грн 64 коп. за 19 робочих днів березня 2014 року та компенсації за невикористану відпустку у 2013-2014 роках у кількості 9 днів, що підтверджується копією довідки вказаного підприємства від 24 квітня                 2014 року (а.с. 9, т. 1).
 
Встановлено, що ПАТ «Державне акціонерне товариство «Чорноморнафтогаз», яке було зареєстроване, фактично знаходилось та здійснювало господарську діяльність на території АР Крим, яка з 20 лютого                    2014 року вважається територією тимчасово окупованою Російською Федерацією.
 
Події, які відбулися у березні 2014 року, а саме зміна влади в АР Крим, її окупація та захоплення ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» озброєними людьми, є загальновідомими обставинами. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, сертифікатом про форс-мажорні обставини Торгово-промислової палати України від 03 грудня 2014 року № 2018.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
27 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», який визначає статус Автономної республіки Крим та міста Севастополя, як території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації; встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.
 
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
 
Пунктом 3 цієї статті визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та посадовими або службовими особами на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків.
 
Крім того, згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. 
 
Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. 
 
Статтею 235 КЗпП України передбачено, що в разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
 
Отже, за положеннями статей 117 та 235 КЗпП України обов`язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за незаконне звільнення та за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства, у тому числі в результаті дій особи відповідальної за звільнення. 
 
Згідно зі статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.
 
Частина перша статті 9 ЦК України передбачає застосування цього Кодексу до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо їх не врегульовано іншими актами законодавства. 
 
Оскільки трудовим законодавством не врегульовано за яких обставин сторони трудових правовідносин звільняються від виконання обов`язків, положення цивільного законодавства щодо урахування при вирішення спорів про майнову відповідальність обставин непереборної сили можуть застосовуватись й до цих правовідносин.
 
Під час розгляду справи суди встановили, що події, які відбулися у березні 2014 року, а саме зміна влади у АР Крим, його окупація та захоплення                         ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» озброєними людьми, є загальновідомими обставинами. 
 
Також, суди зазначили, що вказані обставини підтверджуються, зокрема, сертифікатом про форс-мажорні обставини Торгово-промислової палати України від 03 грудня  2014 року № 2018.
 
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. 
 
Відповідно до статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. 
 
Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. 
 
У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла відвернути, і ця подія завдала збитків. 
 
Встановлено, що звільнення ОСОБА_1 28 березня 2014 року відбулося в період та на території, яка визначена як тимчасово окупована територія України.
 
Відтак, висновок суду, що видання не уповноваженою відповідно до українського законодавства особою наказу про звільнення не є підставою для припинення трудових відносин між ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» та позивачем, відповідає законодавству України про статус тимчасово окупованих територій та нормативно-правовим актам щодо діяльності підприємств та установ на цих територіях.
 
Установивши у справі, яка переглядається, що позивач був звільнений із займаної посади 26 березня 2014 року на підставі наказу, винесеного ОСОБА_3 , який не є уповноваженою ПАТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» особою, а наказ про звільнення позивача, виданий уповноваженою на це особою відсутній, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що вказаний наказ не породжує правові наслідки для відповідача.
 
Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1185цс16 та у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі                                             № 199/3198/14-ц (провадження № 61-17534св18).
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Доводи касаційної скарги про те, що звільнення позивача відбулося до набрання чинності Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», безпідставні, оскільки звільнення ОСОБА_1 28 березня 2014 року відбулося в період та на території, яка визначена як тимчасово окупована територія України, а вказані події визнані форс-мажорними обставинами.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2017 року, додаткове рішення Бабушкінського районного суду                                               м. Дніпропетровська від 15 січня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
                                                                                                            
                                                                                                            О. М. Осіян
                                                                                                            
Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                    В. В. Шипович