ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5151/19  Номер провадження 22-ц/814/1418/20	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»
на заочне рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 24 лютого 2020 року, постановлене суддею Нестеренком С.Г.,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,
в с т а н о в и в:
17.07.2019 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг №б/н від 23.01.2015. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 02.07.2019 у розмірі 39 102,06 грн., яка складається із: 15 219,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9 038,75 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 11 556,02 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 950,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 838,19 грн. - штраф (процентна складова); 1 921,00 грн. судового збору.
Заочним рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 24.02.2020 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 9 038,75 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту згідно договору про надання банківських послуг №б/н від 23.01.2015 та 441,83 грн. судового збору.
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що стягненню з відповідача підлягає виключно заборгованість за простроченим тілом кредиту, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність договірних правовідносин між банком та ОСОБА_1 , якими було б обумовлено сплату таких платежів, як стягнення заборгованості за тілом кредиту, пені та штрафів за користування кредитними коштами.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні позову та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Доводить, що відповідач, особисто заповнивши та підписавши анкету-заяву від 23.01.2015, висловив свою згоду, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає між ним та банком договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України. Указаний договір приєднання сторонами не оспорювався, недійсним не визнавався, а тому підлягає виконанню позичальником, згідно погоджених умов кредитування. 
Вважає, що районний суд, відмовивши у стягненні заборгованості за тілом кредиту, безпідставно зменшив суму фактично отриманих відповідачем кредитних коштів, чим звільнив його від обов`язку повернути отримані кредитні кошти в повному обсязі. Судом не враховано, що на виконання кредитного договору позичальник отримав кредитну картку «Універсальна» із кредитним лімітом, який є поновлювальною кредитною лінією. Платежі за умовами такого договору включають плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або в не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Оскільки розмір заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту змінюється в залежності від користування позичальником кредитними коштами та внесення ним платежів на погашення заборгованості, просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту згідно наданого банком розрахунку. 
Посилаючись на постанову НБУ №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» вважає такий розрахунок заборгованості та виписку по рахунках відповідача належними та допустимими доказами, які ніким не спростовані та мають бути враховані судом апеляційної інстанції. 
Як доказ обізнаності позичальника з умовами кредитування зазначає, що останній із 2018 року користувався послугою «Миттєва розстрочка», яка є додатковою послугою для власників кредитних карток «Універсальна», вносив платежі на погашення кредиту, дій щодо відкликання прийняття пропозиції банку не вчиняв, що доводить його волевиявлення на виконання Умов та Правил надання банківських послуг, до яких останній приєднався у 2015 році шляхом підписання анкети-заяви. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення стягнення заборгованості за тілом кредиту, пені та штрафів за користування кредитними коштами, апеляційний суд виходить з наступного.
Судом першої інстанції установлено, що 23.01.2015 ОСОБА_1 заповнив та підписав заяву-анкету про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та погодився із тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, підтверджує, що він з ними ознайомлений та згодний./а.с.8/
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/./ 9, 10-24/
На виконання умов кредитного договору та в межах підстав позову, який становить договір про надання банківських послуг від 23.01.2015, ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 , як позичальнику, кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії до 09/2016 року, кредитний ліміт 0,00 грн. Розмір кредитного ліміту 18.06.2018 збільшено до 10 000,00 грн. та зменшено його до 5 000,00 грн. З 13.09.2018 кредитний ліміт склав 0,00 грн./а.с.54/
30.01.2017 позичальник отримав банківську картку № НОМЕР_2 строком дії до 09/2020 року, а 07.06.2017 - банківську картку № НОМЕР_3 строком дії до 02/2021 року./а.с.54/
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за договором №б/н від 23.01.2015 станом на 12.05.2015 - відсутня; за період 01.06.2015 -02.07.2019 становить 39 102,06 грн., яка складається із: 15 219,10 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9 038,75 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту ; 11 556,02 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 950,00 грн. - нарахована пеня на несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1 838,19 грн. - штраф (процентна складова)./а.с.4, 5-7/
Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що відповідачем не дотримано строк виконання зобов`язання, а тому стягненню із нього підлягає заборгованість за простроченим тілом кредиту в межах кредитного ліміту. Підстави для стягнення неустойки та заборгованості за тілом кредиту відсутні, як такі, що не погоджені споживачем послуг. 
Апеляційний суд, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, погоджується із висновками суду першої інстанції. При цьому враховує наступне.
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).
У відповідності до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Відповідно до частин 1 та 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Пред`являючи позов до ОСОБА_1 , представник АК КБ «ПриватБанк» посилався на договірний характер правовідносин сторін та вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та неустойки у вигляді пені та штрафів (фіксована частина, процентна складова).
На підтвердження факту укладення між сторонами кредитного договору та його умов позивачем надано суду копію анкети-заяви від 23.01.2015, яка підписана сторонами; копії витягів з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс - архів, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ та Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна».
Однак зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву від 23.01.2015, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному порядку і розмірі, а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Крім того, не може бути належним доказом роздруківка із сайту, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із висновком Верховного суду України, викладеному в постанові від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
Не є належним та допустимим доказом у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», як такий, що містить посилання на загальні умови кредитування у ПриватБанк з обслуговування кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract» та « Універсальна gold ». При цьому, анкета-заява б/н, підписана позичальником 23.01.2015, не містить чітко визначеного виду кредитування, а матеріали справи - доказів обізнаності позичальника із видом кредитування та діючими станом на 23.01.2015 тарифами ПриватБанку. 
Разом із цим, підписана позичальником анкета-заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанк, містить виключно його персональні дані та не містить умов щодо розміру кредитного ліміту, виду кредитування і відповідальності сторін за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені та штрафів).
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що витяги з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ та Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що містяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 23 січня 2015 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що виключає підстави для їх стягнення у судовому порядку. 
Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, що ухвалена у подібних правовідносинах. 
Разом із цим, колегія суддів приймає до уваги, що за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Реалізуючи таке право банком заявлено до стягнення вимоги щодо заборгованості за тілом кредиту в розмірі 15 219,10 грн. та 9 038,75 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, розмір якої стягнуто судом першої інстанції.
Аналізуючи підстави стягнення заборгованості за тілом кредиту, апеляційний суд враховує предмет позову, який становить договір про надання банківських послуг від 23.01.2015, за умовами якого ПАТ КБ «ПриватБанк» надало ОСОБА_1 , як позичальнику, кредитну картку № НОМЕР_1 строком дії до 09/2016 року, кредитний ліміт 0,00 грн./а.с.53, 54/ Згідно наданого банком розрахунку вбачається, що за період дії картки № НОМЕР_1 , а саме, із 23.01.2015 по 30.09.2016 (включно) тіло кредиту на звітню дату відсутнє./а.с.5/ Доказів, які б підтверджували перевипуск кредитної картки № НОМЕР_1 та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнтом карткового рахунку, банком не надано, тоді як подальша зміна кредитного ліміту до 10 000,00 грн. та 5 000,00 грн. відбулася 18.06.2018 в період дії кредитних карт № НОМЕР_4 (строком дії 30.01.2017 по 09/2020) та № НОМЕР_3 (строком дії з 07.06.2017 по 02/2021)./а.с.54/
Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Наведені норми процесуального права позивачем не дотримано. Надані банком докази, зокрема, розрахунок заборгованості та виписка по рахунках відповідача не є належними та допустимими доказами заборгованості позичальника за тілом кредиту в межах кредитного договору б/н від 23.01.2015, оскільки вказують на інші кредитні зобов`язання, ніж ті, що заявлені в позові. Посилання банку на постанову НБУ №705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» таких висновків не спростовують та зводяться до загального цитування її положень. Тоді як використання позичальником додаткової послуги «Миттєва розстрочка», починаючи із 2018 року, не впливають на кредитні зобов`язання за договором б/н від 23.01.2015, строк дії за яким скінчився у вересні 2016 року.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення. 
Заочне рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 24 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 01.06.2020.
Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 П.С. Абрамов

                                                                               С.М. Бондаревська