ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/965/20 Справа № 201/2180/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,
суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позовна заява мотивована тим, що 26.08.2014 року між ОСОБА_4 , який діяв від імені ОСОБА_3 , з одного боку і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з іншого боку була укладена партнерська угода про надання позивачкою належних їй на праві власності нежитлових приміщення загальною площею 332,15 м2 відповідачам у користування фітнес-студії за адресою: АДРЕСА_1 , на строк 35 місяців, до 01.09.2017 року. Між сторонами 26.03.2015 року була підписана додаткова угода до партнерської угоди про надання і використання фітнес-студії від 26.08.2014 року, якою сторони домовились про звільнення користувачами приміщення у строк до 01.05.2015 року. У визначений додатковою угодою строк (до 01.05.2015 року) користувачі не повернули фітнес-студію та продовжили користуватись нею, тобто на умовах, визначених партнерською угодою від 26.08.2014 року. Проте за користування фітнес-студією відповідачі з 15.03.2015 року сплачували позивачці лише частину грошових коштів, від визначених партнерською угодою. Тому, позивачка просила суд стягнути на її користь солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 714 000,00 грн. і 3 % річних в сумі 22 492,94 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 714 000,00 грн. та 3 % річних в сумі 22 492,94 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю з наступних підстав.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка просила суд стягнути на її користь солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 714 000,00 грн. і 3 % річних в сумі 22 492,94 грн. за користування відповідачами фітнес-студії за адресою: АДРЕСА_1 .

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо внаслідок здійснення господарської діяльності з надання в оренду й експлуатацію нерухомого майна.

Судом апеляційної інстанції перевірено та установлено, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивачка та відповідачі зареєстровані, як фізичні особи-підприємці.

На теперішній час діяльність їх не припинена.

Згідно вказаного реєстру, діяльність позивачки ОСОБА_3 зазначена як: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний); діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування; Надання інших індивідуальних послуг (т.2 а.с.32-33).

Діяльність відповідача ОСОБА_1 зазначена як: діяльність фітнес-центрів; неспеціалізована оптова торгівля; допоміжне обслуговування наземного транспорту (основний); надання інших інформаційних послуг; консультування з питань комерційної діяльності й керування; дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки (т.2 а.с.34-35).

Діяльність відповідача ОСОБА_2 зазначена як: діяльність фітнес-центрів (основний); роздрібна торгівля книгами в спеціалізованих магазинах; роздрібна торгівля аудіо- та відеозаписами в спеціалізованих магазинах; обслуговування напоями (т.2 а.с.36-37).

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки спірні правовідносини виникли між суб`єктами господарювання, розгляд даної справи підвідомчий господарському суду.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно пункту 1 частини другої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Як з"ясовано судом апеляційної інстанції, відносини між сторонами виникли саме у зв"язку з виконанням сторонами правочинів безпосередньо пов"язаних з їх господарською діяльністю: позивача, як орендодавця нежитлового приміщення, власником якого вона є (т.2.а.с.7-10), з урахуванням виду її підприємницької діяльність - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний) та відповідачів, які орендували спірне приміщення для використання його у своїй підприємницькій діяльності. Зазначене підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де позивачка та відповідачі зареєстровані, як фізичні особи-підприємці (т.1 а.с. 150-155, т.2 а.с.22-37), умовами договору, доказами сплати орендної плати саме ФОП (т.1.а.с.19-32,122-185), довіреністю наданою позивачем від 25.08.2014 року саме як ФОП (т.1.а.с.199).

З огляду на наведене вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку цивільного судочинства, чим порушив норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Пунктом 4 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19, 22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2 ст. 377).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне закрити провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що не позбавляє права позивача звернутись для вирішення даного спору до суду в порядку господарського судочинства.

Керуючись ст.ст. 255, 377 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко