УХВАЛА
21 травня 2020 року
м. Київ
справа № 428/9526/13-к
провадження № 51-1785 ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Луганського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, 
встановив:
Вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 липня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України (далі–КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією 1/2 частки майна, яке є його власністю. Згідно з частиною 1 статті 71 КК за сукупністю вироків, до покарання, призначеного цим вироком, приєднано частково невідбуте покарання за вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 березня 2011 року у виді позбавлення волі на строк 6 місяців, остаточно призначивши ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років 6 (шість) місяців з конфіскацією 1/2 частки майна, яке є його власністю.
 
Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання, зарахувавши у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 31 липня 2013 року по 21 грудня 2017 року, виходячи з того, що відповідно до частини 5 статті 72 України, в редакції закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, з 31 липня 2013 року по 20 червня 2017 року одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 21 грудня 2017 року - відповідно до частини 5 статті 72 КК, в редакції Закону № 2046-VIII від 18 травня 2017року, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Вироком Луганського апеляційного суду від 17 березня 2020 року вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 24 липня 2018 року щодо ОСОБА_4 скасовано, ухвалено новий вирок, яким за статтею 187 КК призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі частини 1 статті 71 КК до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 30 березня 2011 року та остаточно визначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2020 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Луганського апеляційного суду від 17 березня 2020 року залишено без руху через невідповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі–КПК) і надано строк на усунення недоліків.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду від 09 квітня 2020 року ОСОБА_4 направив доповнення до касаційної скарги, проте недоліків, які пов`язані зі змістом касаційної скарги, не усунув. Так, відповідно до частини 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (стаття 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (стаття 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (стаття 414 КПК).
Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у статті 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
Проте вказаних приписів закону засуджений не виконав. Посилаючись у касаційній скарзі на порушення вимог процесуального закону, засуджений так і не зазначив, у чому саме з огляду на положення статті 412 КПК полягають такі порушення при розгляді судом апеляційної інстанції кримінального провадження в порядку глави 34 КПК, що було б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, відсутність у поданій скарзі правового обґрунтування заявлених вимог перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 429 КПК, касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Суд звертає увагу, що відповідно до частини 4 статті 429 КПК, залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи викладене та керуючись частиною 3 статті 429 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Луганського апеляційного суду від 17 березня 2020 року з усіма доданими до неї матеріалами, повернути особі, яка її подала.
Ухвала Суду остаточна, оскарженню не підлягає.
Судді: 
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3