Справа № 345/2647/18 
Провадження № 22-ц/4808/352/20 
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 березня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               головуючої                        Пнівчук О.В.
               суддів:                        Томин О.О., Ясеновенко Л.В.,
               секретаря                         Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Калуського міськрайонного суду від 18 грудня 2019 року, постановлене суддею Мигович О.М., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», Приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Глущенко Інни Володимирівни, Коломийська районна державна адміністрація про застосування наслідків недійсності правочину, визнання прав іпотекодержателя та відновлення обтяжень,
в с т а н о в и в :
У липні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Глущенко І.В., Коломийська районна державна адміністрація про застосування наслідків недійсності правочину, визнання прав іпотекодержателя та відновлення обтяжень.
Позов мотивовано тим, що 25 грудня 2006 року між ПАТ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №270/КВ/Ф-06 згідно умов якого позичальнику надано кредит в сумі 53 553,00 євро зі сплатою 11,5% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 10 грудня 2031 року на умовах визначених цим договором.
Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за даним кредитним договором між ПАТ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 в цей же день 25 грудня 2006 року укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Строєвим О.С., за реєстровим номером 2086, згідно умов якого в іпотеку ПАТ «Укрпромбанк» передано майнові права на будинок номер 13 блоку «А» «Компакт» малоповерхового житлового комплексу «Західний в урочищі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », с. Угринів, Тисменицького району.
30 червня 2010 року між ПАТ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань «Укрпромбанку» на користь «Дельта Банку», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідно до якого ПАТ «Укпромбанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах.
08 жовтня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №2, відповідно до якого права вимоги перейшли до ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар».
28 листопада 2014 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» та ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №2-14 на підставі якого ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» відчужило права вимоги за кредитним договором № 270/КВ/Ф-06 від 25.12.2006 року та забезпечувальними договорами до нього ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення».
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05 грудня 2016 року у справі № 910/15048/16 визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08 жовтня 2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» а також визнано недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги №2-14 від 28 листопада 2014 року, укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» та ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення». Зобов`язано ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» повернути ПАТ «Дельта Банк» оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання, що передані згідно акту приймання передачі прав вимоги від 28 листопада 2014 року за договором продажу прав вимоги №2-14 від 28 листопада 2014 року по клієнтам-боржникам банку, у тому числі по ОСОБА_1 .
Позивач посилаючись на те, що на даний час не відновлене в повному обсязі попереднє становище, а також права та обов`язки осіб які існували до укладення нікчемного правочину, просив застосувати до відносин сторін наслідки недійсності договору купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року та договору купівлі-продажу №2-14 від 28.11.2014 року шляхом визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (кредитором) за кредитним договором №270/КВ/Ф-06 від 25.12.2006 року та визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (іпотекодержателем) за іпотечним договором від 25.12.2006 року; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію припинення обтяжень та поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження нерухомого майна іпотекою з моменту вчинення первинних записів про обтяження нерухомого майна іпотеко, об`єкт нерухомого майна - майнові права на будинок АДРЕСА_1 блоку «А» «Компакт АДРЕСА_2 » с. Угринів Тисменицького району Івано-Франківської області; внести зміни щодо відомостей про суб`єктів, змінити іпотекодержателя на ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» на ПАТ «Дельта Банк».
Рішенням Калуського міськрайонного суду від 18 грудня 2019 року в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», Приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Глущенко І.В., Коломийська РДА про застосування наслідків недійсності правочину, визнання прав іпотекодержателя та відновлення обтяжень відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що оскільки ОСОБА_1 не була стороною договору купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08 жовтня 2014 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ ФК «Авістар», а також не була стороною договору купівлі-продажу прав вимоги №2-14 від 28 листопада 2014 року, укладеного між ТОВ ФК «Авістар» та ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення», які на підставі рішення господарського суду м. Києва від 05 грудня 2016 року визнано недійсними, та наслідки недійсності яких просить застосувати позивач, тому ОСОБА_1 відповідно не може вважатись належним відповідачем у справі, оскільки вимоги на виконання недійсного правочину за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. 
Не погодившись з рішенням суду, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Зокрема зазначає, що суд залишив поза увагою те, що заява ПАТ «Дельта Банк» окрім вимоги про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно містить позовні вимоги про визнання прав, а саме визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (кредитором) за Кредитним договором від 25 грудня 2006 року №270/КВ/Ф-06 та визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (іпотеко держателем) за іпотечним договором від 25 грудня 2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Строєвим О.С. за реєстровим номером 2086.
Такі договори укладені з ОСОБА_1 , тобто іншою стороною (боржником, іпотекодавцем) у яких є саме відповідач ОСОБА_1 .. В цьому випадку такі позовні вимоги, як визнання прав, можуть пред`являтись лише до іншої сторони договору.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено право заявити вимогу про застосування наслідків недійсності правочину як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Така вимога може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. 
ПАТ «Дельта Банк» заявило вимогу про застосування наслідків недійсності правочину, як самостійну, після ухвалення Господарським судом міста Києва рішення про недійсність правочину. Таке рішення прийнято позивачем у зв`язку з невизнанням відповідачем прав АТ «Дельта Банк» як сторони (кредитора) за Кредитним договором від 25 грудня 2006 року №270/КВ/Ф-06, сторони (іпотеко держателя) за іпотечним договором від 25 грудня 2006 року. посвідченим приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Строєвим О.С. укладеними з ОСОБА_1 .
З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечила, вважає рішення суду законним та обґрунтованим. 
Просила в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Дельта банк» відмовити.
Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що 25 грудня 2006 року між ПАТ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 270/КВ/Ф-06, згідно умов якого позичальнику надано кредит в сумі 53 553,00 євро зі сплатою 11,5 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту 10 грудня 2031 року на умовах визначених цим Договором.
Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між ПАТ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 25 грудня 2006 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу Строєвим О.С., за реєстровим номером 2086, згідно умов якого в іпотеку ПАТ «Укрпромбанк» було передано майнові права на будинок номер 13 блоку «А» «Компакт» малоповерхового житлового комплексу «Західний в урочищі « ІНФОРМАЦІЯ_1 », с. Угринів, Тисменецького району Івано-Франківської області.
30 червня 2010 року між ПАТ «Укрпромбанк» та АТ «Дельта Банк» укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань «Укрпромбанку» на користь «Дельта Банку», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідно до якого ПАТ «Укпромбанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних та забезпечувальних договорах.
08 жовтня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги № 2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим №1197. Відповідно до Додатку №1 ПАТ «Дельта Банк» продав ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» вимоги за кредитним договором від 25 грудня 2006 року №270/КВ/Ф-06, укладеним з ОСОБА_2 та іпотечним договором від 25 грудня 2006 року.
Загальна заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором на дату відчуження банком кредиту на користь відповідача (08.10.2014 року) в гривневому еквіваленті становила 1 449 490,64 грн. (а саме: право вимоги виконання зобов`язання щодо повернення заборгованості за кредитом в сумі 50 133,00 євро, за процентами – 36 149,38 євро, за комісією – 43 765,16 грн).
28 листопада 2014 року  між ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» (продавець) та ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 2-14, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. за реєстровим № 1302, на підставі якого ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» продало ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі кредитним договором № 270/КВ/Ф-06 від 25 грудня 2006 року, укладеним між ПАТ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 та забезпечувальними договорами до нього.
Рішенням Господарського суду м. Києва від 05 грудня 2016 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2017 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.06.2018 року, задоволено позов ПАТ «Дельта банк» до ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України про визнання договору недійсним, зобов`язання вчинити дії.
Визнано недійсним Договір купівлі - продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року та зобов`язано ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» повернути ПАТ «Дельта Банк» оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання, що передані згідно Акту приймання-передачі прав вимоги від 08.10.2014 року, а також визнано недійсним Договір купівлі-продажу прав вимоги №2-14 від 28.11.2014 року та зобов`язано ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення» повернути ПАТ «Дельта Банк» оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання що передані згідно Акту приймання-передачі прав вимоги від 28.11.2014 року за Договором продажу прав вимоги №2-14 від 28.11.2014 року.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до положень ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.
Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України, відповідно до ч.ч. 1-5 якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За змістом п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Згідно позовної заяви позивач звернувся в суд за захистом свого права з вимогою застосувати наслідки недійсності правочинів, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2016 року у справі №910/13169/16 та відновлення становища, яке існувало до порушення.
Сторонами недійсного договору купівлі-продажу прав вимоги №1 від 08.10.2014 року були ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», а сторонами недійсного договору купівлі-продажу прав вимоги №2-14 від 28.11.2014 року були ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» та ТзОВ «Нові енергозберігаючі системи опалення».
Відповідачка ОСОБА_1 є стороною кредитного договору (позичальником) та іпотечного договору (іпотекодавцем) від 25 грудня 2006 року, предметом якого є майнові права на нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 , де іншою стороною (іпотекодержателем) виступає ТзОВ «Укрпромбанк».
Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Реституція - це поновлення порушених майнових прав, приведення їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоду, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей у натурі - тих самих, або подібних, або речей такої самої вартості. Якщо їх неможливо повернути у натурі, то відшкодовується їх вартість у грошах.
За правилами цієї статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.
Наслідки недійсності правочину підлягають застосуванню лише щодо сторін такого правочину, тобто за умовами недійсного правочину договору купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року зобов`язано ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», як сторону недійсного договору, повернути ПАТ «Дельта Банк», як іншій стороні правочину, оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання.
Так само за умовами договору купівлі-продажу прав вимоги №2-14 від 28.11.2014 року зобов`язано ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення», як сторону недійсного договору, повернути ПАТ «Дельта Банк», як іншій стороні правочину, оригінали кредитних договорів з усіма змінами та доповненнями до них, договорів, що забезпечують виконання зобов`язання.
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (ч. 2 ст. 48 ЦПК України).
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц).
Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Матеріали справи не містять доказів, що відповідачка ОСОБА_1 не визнає ПАТ «Дельта Банк» іпотекодержателем або оспорює його права за іпотечним договором №270/КВ/Ф-06 від 25 грудня 2006 року.
Наведеним спростовуються доводи апелянта, що суд залишив поза увагою те, що позов ПАТ «Дельта Банк», крім вимоги про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, містить також вимоги про визнання прав, а саме визнання ПАТ «Дельта Банк» стороною (кредитором, іпотекодержателем) за кредитним договором №№270/КВ/Ф-06 від 25 грудня 2006 року та іпотечним договором №270/КВ/Ф-06 від 25 грудня 2006 року, укладеним з ОСОБА_1 , тобто іншою стороною (іпотекодавцем), яким є саме відповідачка ОСОБА_1 .
Апеляційний суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 не була стороною договору купівлі-продажу прав вимоги №2 від 08.10.2014 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», а також не була стороною договору купівлі-продажу прав вимоги №2-14 від 28.11.2014 року, укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» та ТзОВ «Новітні енергозберігаючі системи опалення», які рішенням Господарського суду міста Києва від 05 грудня 2016 року визнано недійсними, та наслідки недійсності яких просить застосувати позивач, то, відповідно, ОСОБА_1 не може вважатися належним відповідачем у справі, оскільки вимоги на виконання недійсного правочину за правилами реституції можуть бути пред`явлені тільки стороні недійсного правочину.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов не містить правових обґрунтувань порушення прав ПАТ «Дельта Банк» відповідачкою ОСОБА_1 , оскільки вона не є стороною договорів, які судом визнано недійсними, а тому позивачем не доведено порушення, невизнання або оспорювання його прав іпотекодержателя, на захист яких він звернувся в суд з даним позовом.
Позивачем не визначено відповідачів за вимогами про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про Державну реєстрацію іпотеки та Державну реєстрацію обтяжень щодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки згідно іпотечного договору від 25 грудня 2006 року шляхом визнання іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк», оскільки ОСОБА_1 не є належним відповідачем за такими вимогами.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
З огляду на викладене апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 18 грудня 2019 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року.

Головуюча                                                                О.В. Пнівчук 
Судді:                                                                        О.О. Томин
       Л.В. Ясеновенко