ПОСТАНОВА
Іменем України

14 квітня 2020 року 
Київ
справа №805/4737/18-а
адміністративне провадження №К/9901/3218/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Соколова   В.М., Єресько Л.О., Загороднюка А.Г., розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року (суддя Стойка В.В.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2019 року (судді Арабей Т.Г., Міронова Г.М., Геращенко   І.В.) у справі № 805/4737/18-а за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України про визнання протиправним і скасування рішення, 
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У червні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Кваліфікаційної комісії приватних виконавців Міністерства юстиції України (далі альтернативно - ККПВ, Комісія, відповідач), в якому просила: 
- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача, оформлене протоколом від 04 червня 2018 року № 12, у частині затвердження результатів кваліфікаційного іспиту ОСОБА_1 загальною кількістю балів - 78,66: за виконання тестових завдань теоретичної частини - 43 бали, за виконання ситуаційних завдань - 23 бали, за виконання практичного завдання - 12,66 балів;
- визнати протиправним і скасувати рішення відповідача, оформлене протоколом від 04 червня 2018 року № 12, у частині визнання ОСОБА_1 такою, що 04 червня 2018 року не склала кваліфікаційного іспиту приватного виконавця та відмови у видачі посвідчення приватного виконавця; 
- зобов`язати Комісію прийняти рішення відносно ОСОБА_1 про видачу Міністерством юстиції України посвідчення приватного виконавця, як особі, що склала кваліфікаційний іспит.
На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що 04 червня 2018 року прийняла участь в кваліфікаційному іспиті приватного виконавця, за результатами якого набрала 78,66 загальної кількості балів. Згідно з протоколом ККПВ від 04 червня 2018 року № 12, позивачці відмовлено у видачі посвідчення приватного виконавця, як особі, що не склала кваліфікаційний іспит. Комісія прийняла таке рішення у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не набрала обов`язкових 15 прохідних балів за практичне завдання. Однак, позивачка не погодилася з рішенням відповідача, оскільки вважає оцінювання Комісією виконаного нею практичного завдання необґрунтованим і необ`єктивним. Позивачка вказувала, що з метою виконання практичного завдання нею було складено розрахунок розподілу стягнення коштів з боржника за зведеним виконавчим провадженням нормативно обґрунтовано із посиланням на норми Закону України «Про виконавче провадження», зазначено про перерахунок коштів стягувачам у виконавчому провадженні протягом трьох робочих днів з дня надходження на рахунок приватного виконавця. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
Донецький окружний адміністративний суд рішенням від 23 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2019 року, в задоволенні позову відмовив.
Приймаючи означені судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що під час судового розгляду було встановлено, що кваліфікаційний іспит ОСОБА_1 та встановлення його результатів проведено відповідачем у відповідності до вимог Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». 
При цьому, Донецький окружний адміністративний суд зауважив про те, що суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення та надавати вказівки, що свідчать про вирішення питань, які належать до компетенції суб`єкта владних повноважень.
Суд апеляційної інстанції, у свою чергу, зазначив, що суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо передбачено в пункті 7 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), однак таке право у суду виникає лише після встановлення порушення відповідачем прав, свобод та інтересів позивача, однак у даному випадку такого порушення не відбулося, Комісія діяла у межах та у спосіб, що визначені чинним законодавством. Апеляційний суд відхилив посилання позивачки на те, що вона позбавлена конституційного права захистити свої права та інтереси, порушені відповідачем, оскільки вона звернулася до суду з позовом, який вирішений судом.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції
На рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог з посиланням на дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. Тобто, судом не досліджувались надані позивачкою докази, як і не витребовувалися у відповідача. Судом не досліджувались обставини, які б підтверджували або спростовували правильність прийнятого Комісією рішення. Суд апеляційної інстанції безпідставно зазначив, що під час судового розгляду було встановлено, що кваліфікаційний іспит та встановлення його результатів проведено у відповідності до вимог закону. Судами попередніх інстанцій не досліджено жодного доказу по справі (протокольні рішення відповідача, екзаменаційна відомість, результат виконання позивачкою практичного завдання іспиту та інше), судові рішення лише констатують дотримання відповідачем процедури прийняття рішення, у той час, як позовні вимоги стосуються перевірки його законності. 
ОСОБА_1 вважає, що позбавлена конституційного права захистити свої права та інтереси, порушені ККПВ. З одного боку, Закон України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» та Порядок допуску до професії приватного виконавця не містять норм щодо можливості особи, яка виявила намір здійснювати діяльність приватного виконавця, оскаржити рішення Комісії щодо оцінювання кваліфікаційного іспиту (право апеляції). З іншого боку, суд відмовляє позивачці в перевірці законності прийнятого відповідачем рішення щодо оцінювання кваліфікаційного іспиту на підставі дискреції його повноважень.
Ухвалою від 29 січня 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: Білоуса О.В., (суддя-доповідач), Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г. відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Відповідач - ККПВ відзив на касаційну скаргу не подала (не надіслала).
На підставі положень частини четвертої статі 338 КАС України відсутність відзиву на касаційну скаргу не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
07 червня 2019 року відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 06 червня 2019 року № 647/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Білоуса О.В. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року №   14), визначено новий склад суду: Соколов   В.М. - головуючий суддя (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.
Ухвалою від 13 квітня 2020 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в попередньому судовому засіданні.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Листом відповідача від 08 травня 2018 року № 25871-0-33-17 ОСОБА_1 повідомлено про допущення до складання кваліфікаційного іспиту приватних виконавців.
ОСОБА_1 , як особі, допущеній до складання кваліфікаційного іспиту приватних виконавців, для реєстрації у системі тестування присвоєно відповідні ім`я та пароль. 
04 червня 2018 року ОСОБА_1 прийняла участь в кваліфікаційному іспиті приватного виконавця, за результатами якого отримала наступні бали: за виконання тестових завдань теоретичної частини - 43 бали, за виконання ситуаційних завдань - 23 бали, за виконання практичного завдання - 12,66 балів. Загальна кількість отриманих позивачкою балів склала 78,66. Результат автоматичного анонімного тестування особи - іспит не складено.
04 червня 2018 року відповідач прийняв рішення, оформлене протоколом № 12, яким затвердив результати кваліфікаційного іспиту приватного виконавця, проведеного 04   червня 2018 року, та відмовив, зокрема, ОСОБА_1 у видачі посвідчення приватного виконавця.
Застосування норм права, оцінка доказів та висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Положеннями частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX), який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Отже, касаційний розгляд здійснюється за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, а саме за правилами КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX.
Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Росії», «Нєлюбін проти Росії»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень визначені в статті 242 КАС України, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Верховний Суд, надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів і вимог касаційної скарги, виходить з наступного.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 КАС України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Тож адміністративні суди мали з`ясувати, чи були дії відповідача здійснені в межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням установленої процедури, а також, чи було його рішення прийнято на законних підставах.
Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон № 1403-VIII; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Відповідно до статті 16 Закону № 1403-VIII приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.
Згідно з частиною першою, другою статі 18 Закону № 1403-VIII приватним виконавцем може бути громадянин України, який досяг 25 років, має вищу юридичну освіту не нижче другого рівня, володіє державною мовою, має стаж роботи у галузі права після отримання відповідного диплома не менше двох років та склав кваліфікаційний іспит.
Приватним виконавцем не може бути особа, зокрема, яка не відповідає вимогам, встановленим частиною першою цієї статті.
Частиною першою статті 17 зазначеного Закону обумовлено, що Міністерство юстиції України, серед іншого:
- формує та реалізує державну правову політику у сфері організації примусового виконання рішень;
- забезпечує підготовку приватних виконавців та підвищення їхньої кваліфікації, для чого визначає: порядок проходження навчання та стажування осіб, які виявили намір здійснювати діяльність приватного виконавця; перелік документів, які подаються Кваліфікаційній комісії приватних виконавців особою, яка виявила намір здійснювати діяльність приватного виконавця, для підтвердження відповідності цієї особи вимогам, встановленим частинами першою та другою статті 18 цього Закону; порядок допуску таких осіб до складання кваліфікаційного іспиту; порядок складання кваліфікаційного іспиту; порядок підвищення кваліфікації приватними виконавцями;
- видає посвідчення приватного виконавця;
- визначає вимоги до офіса приватного виконавця;
- забезпечує діяльність Кваліфікаційної комісії приватних виконавців та Дисциплінарної комісії приватних виконавців.
Положеннями статті 19 Закону № 1403-VIII визначено, що для визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця, та вирішення питання щодо надання права на здійснення діяльності приватного виконавця при Міністерстві юстиції України утворюється Кваліфікаційна комісія приватних виконавців (далі - Кваліфікаційна комісія).
Положення про Кваліфікаційну комісію приватних виконавців затверджується Міністерством юстиції України.
До складу Кваліфікаційної комісії входять дев`ять членів, по чотири з яких призначаються Міністерством юстиції України, у тому числі Міністр або заступник Міністра, та з`їздом приватних виконавців України, один член призначається Радою суддів України. Строк повноважень членів Кваліфікаційної комісії становить два роки.
Кваліфікаційна комісія: 1) визначає дату складення кваліфікаційних іспитів; 2) розробляє та затверджує перелік питань автоматизованого анонімного тестування; 3) розглядає документи, подані особами, які мають намір отримати право на здійснення діяльності приватного виконавця, на відповідність вимогам, визначеним цим Законом; 4) проводить кваліфікаційні іспити та затверджує їх результати; 5) приймає рішення про видачу посвідчення приватного виконавця.
Рішення Кваліфікаційної комісії приймаються на її засіданні, за умови присутності не менше п`яти членів комісії, шляхом голосування простою більшістю голосів від кількості присутніх на засіданні членів комісії. У разі рівного розподілу голосів рішення вважається неприйнятим. Рішення Кваліфікаційної комісії оформлюється протоколом, який підписують усі присутні на засіданні члени комісії. Засідання Кваліфікаційної комісії є гласним.
Наказом Міністерства юстиції України від 27 листопада 2017 року № 3792/5, зареєстрованим 28 листопада 2017 року за № 1443/31311, затверджено Положення про Кваліфікаційну комісію приватних виконавців (далі - Положення). Цей наказ набрав чинності з 01 грудня 2017 року.
У своїй діяльності Кваліфікаційна комісія керується Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, цим Положенням, а також наказами Мін`юсту (пункт 2 Положення).
Відповідно до пунктів 3, 4 зазначеного Положення, основними завданнями Кваліфікаційної комісії є: визначення рівня професійної підготовленості осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця; вирішення питання щодо надання права на здійснення діяльності приватного виконавця.
Кваліфікаційна комісія відповідно до покладених на неї завдань: визначає дату складення кваліфікаційних іспитів особами, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця; розробляє та затверджує перелік тестових завдань (перелік тестових питань теоретичної частини, ситуаційні завдання та практичні завдання) автоматизованого анонімного тестування для проведення кваліфікаційного іспиту осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця; розглядає документи, подані особами, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця, на відповідність вимогам, визначеним Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; проводить кваліфікаційні іспити осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця; затверджує результати кваліфікаційних іспитів осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця; приймає рішення про видачу посвідчення приватного виконавця.
Отже, саме на відповідача Законом № 1403-VIII та Положенням покладено повноваження щодо проведення кваліфікаційного іспиту осіб, які мають намір здійснювати діяльність приватного виконавця. Затвердження результатів кваліфікаційних іспитів і прийняття рішення про видачу посвідчення приватного виконавця є виключною компетенцією ККПВ.
Питання, пов`язані з проведенням та складанням кваліфікаційного іспиту приватних виконавців урегульовані статтею 21 Закону № 1403-VIII та Розділом V Порядку допуску до професії приватного виконавця, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25   жовтня 2016 року № 3053/5, зареєстрованого 07 листопада 2016 року за № 1445/29575 (далі - Порядок № 3053/5).
Згідно з приписами статті 21 Закону № 1403-VIII, кваліфікаційна комісія проводить кваліфікаційний іспит протягом трьох місяців з дня надання допуску особі до складення кваліфікаційного іспиту.
Про дату та місце проведення кваліфікаційного іспиту повідомляються особи, допущені до його складення. Інформація про кваліфікаційний іспит не пізніш як за сім днів до дня його проведення розміщується на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України та веб-сайті Асоціації приватних виконавців України. На іспиті мають право бути присутніми представники Асоціації приватних виконавців України, громадських об`єднань та засобів масової інформації.
Кваліфікаційний іспит проводиться шляхом автоматизованого анонімного тестування особи, яка виявила намір здійснювати діяльність приватного виконавця.
Особі, яка успішно склала кваліфікаційний іспит, Міністерство юстиції України на підставі відповідного рішення Кваліфікаційної комісії протягом 10 днів з дня складення кваліфікаційного іспиту видає посвідчення приватного виконавця.
За видачу посвідчення приватного виконавця особа, яка склала кваліфікаційний іспит, вносить плату у розмірі однієї мінімальної заробітної плати.
Посвідчення про право на здійснення діяльності приватного виконавця видається без обмеження строку його дії.
Особа, яка не склала кваліфікаційний іспит, має право скласти його повторно не раніше ніж через шість місяців.
За пунктом 4 Порядку № 3053/5, для складання кваліфікаційного іспиту використовується електронна система для проведення автоматизованого анонімного тестування осіб, які виявили намір здійснювати діяльність приватного виконавця (далі - Система тестування). 
Відповідно до пунктів 8, 11, 13 Порядку № 3053/5 тестові завдання (перелік тестових питань теоретичної частини, ситуаційні завдання та практичні завдання) для кваліфікаційного іспиту затверджуються Кваліфікаційною комісією. Тестові завдання та варіанти відповідей оприлюдненню не підлягають. 
Загальний час автоматизованого анонімного тестування становить чотири години. Перебіг часу для кожної особи розпочинається індивідуально після її авторизації у Системі тестування.
Автоматизоване анонімне тестування складається з теоретичної частини, ситуаційних завдань та практичного завдання і проводиться одночасно для всіх осіб, допущених до іспиту.
Згідно з вимогами пунктів 14 - 17 Порядку № 3053/5, теоретична частина автоматизованого анонімного тестування складається зі ста тестових питань, які обираються для кожного учасника тестування Системою тестування автоматично із загального переліку питань. До кожного питання пропонується чотири варіанти відповідей, один з яких є правильним. На виконання теоретичної частини автоматизованого анонімного тестування відводиться дві години. Кожна правильна відповідь оцінюється Системою тестування в 0,5 бала. Якщо не обрано жодної відповіді, у тому числі через закінчення встановленого часу, така відповідь зараховується як неправильна. Теоретична частина вважається виконаною, якщо набрано не менше тридцяти п`яти балів. У цьому випадку особа автоматично допускається Системою тестування до виконання ситуаційних завдань. У разі набрання меншої кількості балів, у тому числі через закінчення часу, відведеного для виконання теоретичної частини, автоматизоване анонімне тестування автоматично припиняється Системою тестування та особа вважається такою, що не склала іспит. Результати виконання теоретичної частини автоматизованого анонімного тестування формуються Системою тестування у вигляді відповідного повідомлення.
Ситуаційні завдання автоматизованого анонімного тестування (далі - ситуаційні завдання) включають в себе п`ять завдань по п`ять питань кожне. До кожного питання ситуаційного завдання пропонується чотири варіанти відповідей, один з яких є правильним та оцінюється Системою тестування в один бал. На виконання ситуаційних завдань відводиться одна година. Якщо не обрано жодної відповіді, у тому числі через закінчення встановленого часу, така відповідь зараховується як неправильна. Після закінчення виконання ситуаційних завдань або часу, відведеного для їх виконання, тестування автоматично припиняється Системою тестування незалежно від стану виконання завдання. Ситуаційні завдання вважаються виконаними, якщо за результатами їх виконання набрано не менше двадцяти балів. У цьому випадку особа автоматично допускається Системою тестування до виконання практичного завдання. У разі набрання меншої кількості балів, у тому числі через закінчення часу, відведеного для виконання ситуаційних завдань, автоматизоване анонімне тестування автоматично припиняється Системою тестування та особа вважається такою, що не склала іспит. Результати виконання ситуаційних завдань формуються Системою тестування у вигляді відповідного повідомлення.
Виконання практичного завдання полягає у вирішенні особою запропонованої їй Системою тестування практичної ситуації, що виникає під час примусового виконання судових рішень і рішень інших органів, шляхом надання ґрунтовної відповіді та за необхідності складання проекту процесуального документа. На виконання практичного завдання відводиться одна година.
Практичне завдання складається державною мовою та містить набір конкретних вихідних даних у вигляді відповідних документів, на основі яких особа, використовуючи комп`ютер, повинна підготувати ґрунтовну мотивовану відповідь та за необхідності проект процесуального документа з дотриманням вимог, встановлених чинним законодавством. Оцінювання виконаного особою практичного завдання здійснюється Кваліфікаційною комісією без присутності осіб, що виконували практичне завдання, та за відсутності у Кваліфікаційної комісії інформації про те, якою саме особою виконано практичне завдання.
Показник успішності вирішення практичного завдання визначається Кваліфікаційною комісією відповідно до п`яти критеріїв: законність прийнятого рішення; обґрунтованість прийнятого рішення; відповідність проекту процесуального документа формі і змісту згідно з вимогами законодавства; дотримання правил правопису; дотримання загальних правил українського ділового мовлення.
Дотримання вимог кожного критерію оцінюється Кваліфікаційною комісією у п`ять балів. 
Якщо особою не надано відповіді, у тому числі через закінчення встановленого часу, така відповідь зараховується як неправильна.
Практичне завдання оцінюється індивідуально кожним членом Кваліфікаційної комісії за п`ятибальною шкалою оцінювання, в якій: 5 - досконалий рівень; 4 - добрий рівень; 3 - посередній рівень; 2 - низький рівень; 1 - дуже низький рівень.
Загальний бал вираховується шляхом складання балів кожного критерію оцінювання. Практичне завдання вважається виконаним, якщо за результатами його виконання набрано не менше п`ятнадцяти балів.
Результат оцінювання практичного завдання вноситься до Системи тестування секретарем Кваліфікаційної комісії окремо щодо кожної особи, яка його виконувала.
З аналізу наведених пунктів Порядку № 3053/5 слідує, що на відміну від теоретичної частини та ситуаційних завдань автоматизованого анонімного тестування, які оцінюються автоматично Системою тестування, практичне завдання оцінюється індивідуально кожним членом Кваліфікаційної комісії за п`ятибальною шкалою оцінювання.
Пунктом 18 Порядку № 3053/5 визначено, що після закінчення виконання автоматизованого анонімного тестування всіма особами або часу, відведеного для його виконання, секретар Кваліфікаційної комісії формує в Системі тестування та роздруковує екзаменаційну відомість. Екзаменаційна відомість містить перелік імен доступу осіб, які проходили автоматизоване анонімне тестування, кількість набраних за кожне завдання балів, загальний підсумковий результат та вільне поле для зазначення прізвищ, імен та по батькові, яке заповнюється після ідентифікації результатів автоматизованого анонімного тестування. Ідентифікація результатів автоматизованого анонімного тестування здійснюється секретарем Кваліфікаційної комісії після формування та роздрукування екзаменаційної відомості у присутності всіх членів Кваліфікаційної комісії, що беруть участь у засіданні. Прізвища, імена та по батькові осіб, що складали іспит, заносяться секретарем Кваліфікаційної комісії до роздрукованої екзаменаційної відомості, яка скріплюється підписами всіх присутніх на засіданні членів Кваліфікаційної комісії.
За правилами пунктів 19 - 22 Порядку № 3053/5, після закінчення іспиту секретар Кваліфікаційної комісії складає протокол, в якому зазначаються: дата, час та місце проведення іспиту; прізвища, імена та по батькові присутніх членів Кваліфікаційної комісії; прізвища, імена та по батькові, реквізити паспортів осіб, допущених до складання іспиту; отримані бали за результатами автоматизованого анонімного тестування; прізвища, імена та по батькові осіб, які склали та які не склали іспит. Протокол підписується головою та усіма присутніми на засіданні членами Кваліфікаційної комісії.
Кваліфікаційна комісія на підставі результатів складеного іспиту приймає рішення, що затверджується протоколом за результатами складання кваліфікаційного іспиту.
Кваліфікаційна комісія на підставі рішення про затвердження результатів складання кваліфікаційного іспиту приймає рішення про видачу Міністерством юстиції України особам, які склали кваліфікаційний іспит, посвідчення приватного виконавця. Кваліфікаційний іспит вважається складеним, якщо особою набрано прохідний бал за кожним тестовим завданням.
Після закінчення іспиту Кваліфікаційна комісія повідомляє про його проведення та прізвища, імена, по батькові осіб, щодо яких за результатами проведення іспиту прийнято рішення про видачу (або відмову у видачі) Міністерством юстиції України посвідчення приватного виконавця.
Повідомлення про результати проведення іспиту розміщуються на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції України не пізніше наступного дня після ухвалення Кваліфікаційною комісією відповідного рішення.
Як установлено судами та підтверджується матеріалами справи, за результатами кваліфікаційного іспиту приватних виконавців, проведеного Комісією 04 червня 2018 року, ОСОБА_1 набрала 78,66 балів, із яких: 43 бали - за виконання тестових завдань теоретичної частини, 23 бали - за виконання ситуаційних завдань, 12,66 балів - за виконання практичного завдання.
Ураховуючи наведені вище положення Порядку № 3053/5, ОСОБА_1 вважається такою, що виконала теоретичну частину автоматизованого анонімного тестування, оскільки набрала 43 бали при необхідних 35. Також позивачка вважається такою, що виконала ситуаційні завдання, оскільки набрала 23 бали при необхідних 20. Водночас, ОСОБА_1 не може вважатися такою, що виконала практичне завдання, оскільки з необхідних 15 балів отримала лише 12,66.
Зважаючи на те, що кваліфікаційний іспит приватних виконавців вважається складеним за умови, якщо особою набрано прохідний бал за кожним тестовим завданням, то з огляду на ненабрання ОСОБА_1 необхідної кількості балів за виконання практичного завдання, вона не може вважатися такою, що склала кваліфікаційний іспит.
Крім того, судами попередніх інстанцій правильно зроблено висновок про те, що кваліфікаційний іспит було проведено з дотриманням законодавчо визначеної процедури, що слідує зі змісту протоколу засідання ККПВ від 04 червня 2018 року № 12.
За таких обставин, Верховний Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що рішення Комісії, оформлене протоколом від 04 червня 2018 року № 12, у частині, щодо ОСОБА_1 , прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Разом із тим, Суд зауважує, що в силу наведених вище правових положень Закону № 1403-VIII та Порядку № 3053/5 оцінювання виконаного особою практичного завдання здійснюється індивідуально кожним членом Кваліфікаційної комісії за п`ятибальною шкалою оцінювання відповідно до п`яти критеріїв: законність прийнятого рішення; обґрунтованість прийнятого рішення; відповідність проекту процесуального документа формі і змісту згідно з вимогами законодавства; дотримання правил правопису; дотримання загальних правил українського ділового мовлення. 
Тобто, визначення оцінки практичного завдання є дискреційним повноваженням членів Комісії.
Таким чином, оцінюючи практичне завдання ОСОБА_1 , кожен із членів ККПВ на власний розсуд визначив ступінь рівня відповідності цього завдання по кожному із п`яти обов`язкових критеріїв. 
Термін «дискреційне повноваження» відповідно до Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-му засіданні заступників міністрів, означає повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.
Відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними цією статтею. Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
З огляду на зазначене, Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що судами попередніх інстанцій не було досліджено правильність оцінювання Комісією виконаного ОСОБА_1 практичного завдання, оскільки це було б втручання у повноваження членів Комісії, якими вони наділена в силу закону.
На підставі викладеного Суд констатує, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді касаційної інстанції та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
Беручи до уваги правильність та обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд дійшов висновку, що судові рішення в цій справі відповідають нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для їх скасування чи зміни відсутні.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Висновки щодо розподілу судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX та статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України в редакції зі змінами, внесеними Законом України від 19 грудня 2019 року № 394-IX, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов
Л.О. Єресько 
 А.Г. Загороднюк ,
Судді Верховного Суду