Ухвала

17 червня 2020 року
м. Київ
справа № 640/1953/17                                                                                  провадження № 51-2823ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі–Фонд)–адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,
встановив: 
Київським районним судом м. Харкова ухвалою від 20 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника Фонду про часткове скасування арешту майна у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 Кримінального кодексу України.
Харківським апеляційним судом ухвалою від 28 квітня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадженняза апеляційною скаргою представника Фонду на зазначену ухвалу місцевого суду. 
У касаційній скарзі представник Фонду висловлює вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх доводів, посилається на порушення Конституції України та загальних засад кримінального провадження.       
Перевіривши доводи касаційної скарги та додану до неї копію ухвали апеляційного суду, Верховний Суд дійшов такого висновку.
Як убачається з копії ухвали апеляційного суду, представник Фонду оскаржив в апеляційному порядку ухвалу місцевого суду, якою відмовлено у задоволенні клопотання про часткове скасування арешту майна у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 . Рішенням апеляційного суду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за його апеляційною скаргою на зазначену ухвалу місцевого суду. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України (далі–КПК) підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю чи частково. Частиною 4 цієї статті передбачено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. 
При цьому положеннями зазначеної статті не передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвали суду про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна.  
Положеннями ч. 2 ст. 392 КПК передбачено, що ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.
З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що ухвала місцевого суду про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, яка постановлена під час судового розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 , не може бути предметом самостійного апеляційного оскарження.   
Згідно із ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.
Таким чином, апеляційний суд, встановивши, що апеляційну скаргу подано на ухвалу місцевого суду, яка не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, постановив правильне рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження.  
Підстав вважати, що апеляційним судом порушено положення Конституції України та не дотримано загальних засад кримінального провадження немає.
Верховним Судом не встановлено обставин, які були би підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції за доводами касаційної скарги представника Фонду. 
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб–адвоката ОСОБА_4 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 28 квітня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.
 Ухвала оскарженню не підлягає.
 
С у д д і :

 
ОСОБА_1                           ОСОБА_2                          ОСОБА_3