ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" квітня 2020 р.           Справа№ 910/16222/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Чорногуза М.Г. 
          Мальченко А.О. 
 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження
без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" 
на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 
у справі №910/16222/19 (суддя Нечай О.В.)
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон"
про стягнення 18 908,45 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" (далі - позивач) до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" (далі - відповідач) про стягнення 18 908, 45 грн.
В обґрунтування позову позивач вказує на те, що останній на виконання умов Договору добровільного страхування на транспорті "КАСКО CORPORATE" № 001345/4100/000001 від 15.06.2016 року, укладеного з ВАТ Хімічний завод "Ріхтер Гедеон" (страхувальник), здійснив останньому виплату страхового відшкодування у розмірі 19  908, 45  грн., як потерпілій особі, у зв`язку з чим у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача (у межах ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну за страховим полісом), як до особи, відповідальної за відшкодування заподіяної шкоди.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 року позовні вимоги задоволено. Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" 18  908 грн. 45 коп. страхового відшкодування та 1  921 грн. 00 коп. судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що виплата позивачем своєму страхувальнику страхового відшкодування, розмір якого визначено на підставі рахунку-фактури СТО (ТОВ "Автодоксіті") № СФ-0000086 від 18.04.2019 року є правомірною і вказаний рахунок-фактура разом з відповідним платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Також місцевим господарським судом зазначено, що надані відповідачем розрахунок суми страхового відшкодування та визначення коефіцієнту фізичного зносу не можуть бути прийняті, як належні та допустимі докази оскільки вказані документи не містять підпису особи яка їх склала, печатки тощо і відповідачем не надано доказів того що особа, яка їх склала, має право займатися оціночною діяльністю у сфері автотоварознавчих досліджень пошкоджених колісних транспортних засобів.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Житлово-будівельний кооператив "Волга" звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 року у справі №910/16222/19 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що пошкодженому автомобілю станом на момент ДТП є 11 років і як наслідок виніс рішення, яке не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та положень Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092. Враховуючи вище викладене, скаржник вважає, що вирахувавши з суми страхового відшкодування, яка виплачена позивачем, суми фізичного зносу, належна сума до виплати становить 14  381, 17 грн. згідно розрахунку суми страхового відшкодування ПрАТ «СК «Еталон».
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2020 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Мальченко А.О., Чорногуз М.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 року у справі №910/16222/19, вирішено розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 року у справі №910/16222/19 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
13.03.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
17.03.2020 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу в якій останній просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняте нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15.06.2016 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Уніка" (страховик) та Відкритим акціонерним товариством Хімічний Завод "Ріхтер Гедеон" (резидент Угорщини), інтереси якого в Україні представляє Представництво "Ріхтер Гедеон Нрт." (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування на транспорті "КАСКО CORPORATE" № 001345/4100/000001 (далі - Договір; а.с. 14-15), відповідно до якого застрахованими транспортними засобами є 180 транспортних засобів зазначених у Додатку № 1, у тому числі транспортний засіб "SUZUKI SX4", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є учасником дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до п. 3.1 Умов страхування до Договору страховим ризиком є дорожньо-транспортна пригода, в т.ч. викид каменів чи інших твердих фракцій із-під коліс транспорту.
В матеріалах справи також наявна Додаткова угода № 17 від 29.12.2018 року до Договору, якою сторони погодили строк дії Договору з 01.01.2019 року до 30.06.2019 року. (а.с. 35).
З позовної заяви вбачається, що 13.04.2019 року о 12 год. 50 хв. по вул. Сім`ї Сосніних , 4 у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого позивачем автомобіля "SUZUKI SX4", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу "BMW", реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
За фактом ДТП водіями вказаних вище автомобілів було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 13.04.2019 року. (а.с. 12).
Зі змісту повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду вбачається, що водій автомобіля "BMW", реєстраційний номер НОМЕР_2 під час зміни смуги руху допустив зіткнення з автомобілем "SUZUKI SX4", реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В матеріалах справи наявні письмові пояснення страхувальника позивача від 15.04.2019 року з приводу обставин ДТП. (а.с. 9).
Окрім цього в матеріалах справи наявний акт №00297588 огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 15.04.2019 року відповідно до якого позивачем було визначено характер пошкоджень застрахованого автомобіля. (а.с. 46-47).
З рахунку-фактури ТОВ "Автодоксіті" №СФ-0000086 від 18.04.2019 року вбачається, що вартість ремонту застрахованого позивачем автомобіля становить 21  083, 45 грн. (а.с. 40).
Відповідно до ремонтної калькуляції № 00297588 від 20.05.2019 року вартість ремонту пошкодженого в ДТП автомобіля становить 21    796,74 грн. з ПДВ. (а.с. 41-45_.
Окрім цього в матеріалах справи наявний страховий акт №00297588/1 від 22.05.2019 року з розрахунком зі змісту якого вбачається, що розмір страхового відшкодування за страховим випадком (ДТП, що мала місце 13.04.2019 року) становить 19 908, 45 грн. (а.с. 8).
Також в матеріалах справи наявне платіжне доручення №088686 від 23.05.2019 року зі змісту, якого вбачається, що позивач, на виконання умов Договору, заяви страхувальника, страхового акта № 00297588/1 від 22.05.2019 року здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 19 908,45  грн. шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ "Автодоксіті". (а.с. 54).
В матеріалах справи також наявний поліс АМ008096124 зі змісту, якого вбачається, що цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи застрахована у відповідача. (а.с. 58). Відповідно до Полісу № АМ/8096124 ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 100 000,00 грн., а розмір франшизи - 1 000,00 грн.
Позивач звернувся до відповідача з претензією №3422 від 04.06.2019 року з вимогою виплатити страхове відшкодування у розмірі 19  908, 45 грн. (а.с. 56). Вказана претензія отримана відповідачем 10.06.2019 року, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 57).
Доказів реагування відповідачем на вказану вище претензію матеріали справи не містять.
Отже, спір у даній справі виник внаслідок того, що позивач виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування набув права зворотної вимоги до страховика винної особи (відповідача) у сумі виплаченого страхового відшкодування, але у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи, однак відповідач ухиляється від виплати страхового відшкодування.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі    у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).
У Законі України "Про страхування" встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7). Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.
Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Так, відповідно до п. 33.2. ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. 
У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання. 
У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.
Умови заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яке надається Страховику чи Моторному (транспортному) страховому бюро України водієм транспортного засобу на виконання підпункту 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а також застосування Типових схем дорожньо-транспортних пригод та розподілу відповідальності учасників дорожньо-транспортної пригоди за заподіяну ними шкоду при оформленні документів по дорожньо-транспортним пригодам без участі уповноважених на те працівників міліції визначено Інструкцією щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Інструкція), затверджена протоколом Президії МТСБУ від 11.08.11 №274/2011.
Відповідно до п. 1 вказаної вище Інструкції, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Повідомлення) це письмове повідомлення встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро України (далі - МТСБУ) зразка, яке надається Страховику чи МТСБУ водієм транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно із п. 2 Інструкції, Повідомлення заповнюється та підписується водіями транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП). Повідомлення може оформлятися одним із водіїв транспортних засобів виключно у разі, якщо оформлення ДТП здійснювалося уповноваженими на те працівниками міліції.
При складанні Повідомлення використовується тільки один комплект документів, що складається з трьох аркушів: титульної сторінки, оригіналу та копії повідомлення будь-якого учасника ДТП (п. 3 Інструкції).
Пунктом 4 Інструкції закріплено, що Повідомлення заповнюється чітко, розбірливо, від руки кульковою ручкою, бажано друкованими літерами, при цьому обов`язково зазначаються всі відомості про кожного учасника ДТП. Вибір учасником колонки (жовта чи блакитна) не має значення.
У п. 5 Інструкції зазначено, що у разі настання ДТП за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти Повідомлення. У такому разі водії транспортних засобів після складення Повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов`язку інформувати Державтоінспекцію МВС України про її настання.
Згідно із положеннями п. 6 Інструкції, виправлення у Повідомленні категорично забороняються. Замість зіпсованого бланку заповнюється інший. Тільки після підписання Повідомлення водіями  учасниками ДТП, аркуші розділяються для кожного із водіїв.
Пунктом 7 Інструкції встановлений наступний порядок заповнення Повідомлення:
- пункти 1, 2 заповнюються згідно з фактичними датою та часом настання ДТП із зазначенням місця ДТП;
- у пунктах 3, 4 Повідомлення вірне твердження позначається знаком "Х";
- у пункті 5 зазначаються відомості про свідків ДТП. У разі, якщо свідки ДТП не встановлені або відсутні, то у цьому пункті робиться запис, наприклад: "не виявлені" або "відсутні";
- у пункті 6 зазначається інформація про страхувальника згідно з даними полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або "Зеленої карти" (далі -  Сертифікат страхування); 
- пункт 7 заповнюється згідно з даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та Сертифікату страхування. Відомості в зазначених документах мають співпадати;
- пункт 8 заповнюється згідно з даними Сертифікату страхування. Поле "ТАК" пункту 8 "Чи покриває поліс шкоду транспортному засобу? " позначається знаком "Х" за наявності договору добровільного страхування наземного транспортних засобів (КАСКО);
- пункт 9 заповнюється згідно з даними посвідчення водія  учасника ДТП. Також водій   учасник ДТП зазначає номер свого телефону або електрону адресу (е-mail) та адресу фактичного проживання; 
- у пункті 10 стрілкою необхідно вказати напрям і місце початкового удару (первинного контакту);
- у пункті 11 стисло зазначаються видимі пошкодження кожного транспортного засобу;
- у пункті 12 (клітинки 1-17) відмічаються знаком "Х" обставини, які відносяться та характеризують ДТП. Обов`язково зазначається кількість відмічених знаком "Х" клітинок.
- у пункті 13 відображаються: розташування транспортних засобів А і В на момент настання ДТП, стрілками напрямок їх руху, дорожні знаки та розмітка, назва вулиць або доріг. Для позначення автомобіля використовується позначка " ". Для зображення роздільних смуг, перехрестків та вулиць використовуються позначки "¦ ", " + ", " = ";
- у пункті 14 надається додаткова інформація, яка не міститься у Повідомлені та яку водій транспортного засобу вважає за необхідне викласти. У разі необхідності дозволяється використання додаткового аркуша. У такому випадку в пункт 14 Повідомлення вноситься запис "додаткові пояснення на ___ аркушах додаються";
- у пункті 15 ставиться підпис (підписи) особи (осіб), що оформляла (оформляли) Повідомлення.
Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є, відповідно, підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.
Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно зі ст. 29 п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.
Тому, пред`явлення позивачем (особа, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.
Аналогічної позиції дотримується також Вищий господарський суд України у постанові від 01.02.2017 у справі №910/6922/16.
У пунктах 61 та 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц зроблено висновок, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого. У примітці до статті 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення зазначено, що особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники ДТП скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону.
Колегія суддів зазначає, що страховик за договором добровільного страхування прийняв повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 13.04.2019 року, як належний доказ настання страхового випадку і виплатив за ним своєму страхувальнику страхове відшкодування.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) від 13.04.2019 року підтверджує настання дорожньо-транспортної пригоди, за участю вказаних вище автомобілів, а також те, що винною особою у даній дорожньо-транспортній  пригоді є водій автомобіля "BMW", реєстраційний номер НОМЕР_2 , що не заперечується також відповідачем.
Отже, як було вище встановлено, суд першої інстанції правомірно встановив факт виконання позивачем умов Договору та виплати, на підставі заяви страхувальника, страхового акта № 00297588/1 від 22.05.2019 року, своєму страхувальнику страхового відшкодування в розмірі 19  908, 45  грн.
При цьому, відповідачем не спростовує того, що у нього наявне зобов`язання щодо виплати позивачу страхового відшкодування, однак вказує на те, що позивачем при виплаті страхового відшкодування не було враховано коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля, який на дату ДТП становить 0,43, за розрахунком відповідача розмір страхового відшкодування становить 14  381, 17 грн.
Колегія суддів зазначає, що для визначення складових витрат, які підлягають відшкодуванню страховиком цивільно-правової відповідальності, в даному випадку підлягають застосуванню спеціальні норми закону, а саме п. 22.1 ст. 22 та ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Наведеними нормами закону встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.
Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Частина 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.
Також колегія суддів звертає увагу, що проведення оцінки розміру завданої шкоди суб`єктом оціночної діяльності є необхідним лише у випадку наявності підстав для вирахування коефіцієнта фізичного зносу у випадках і порядку, передбаченому Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 за № 1074/8395 (далі - Методика у редакції станом на дату ДТП).
Відповідно до п. 1.6 Методики строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.
Згідно з пунктом 7.38 Методики значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки. 
Місцевим господарським судом вірно встановлено, що зі свідоцтва про реєстрацію пошкодженого автомобіля "SUZUKI SX4", реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається, що рік випуску автомобіля - 2008, а отже на момент ДТП строк його експлуатації перевищував строк, встановлений п. 7.38 Методики, згідно з яким значення коефіцієнту фізичного зносу дорівнює нулю. (а.с. 10).
Відповідно до пункту 1.3 Методики її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно з підпунктом "е" пункту 1.4 Методики вона застосовується, зокрема, з метою, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики).
Відповідно до пунктів 2.3, 2.4 Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Пунктом 5.1. Методики визначено, що технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.
Так, згідно з пунктом 7.37 Методики коефіцієнт фізичного зносу Ез визначається за формулою: Ез=1-С/Цн, де: С - ринкова вартість, грн; Цн - ціна нового КТЗ в Україні або в провідних країнах-експортерах за інформацією з довідкової літератури.
Відповідно до пункту 8.2 Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:
Сврз = Ср + См + Сс х (1- Ез), де:
Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;
См - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;
Сс - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;
Ез - коефіцієнт фізичного зносу.
Отже, якщо для відновлення пошкодженого транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції та вбачається з маралів справи розрахунок страхового відшкодування було здійснено позивачем на підставі рахунку-фактури СТО (ТОВ "Автодоксіті") № СФ-0000086 від 18.04.2019 року, яким безпосередньо здійснювався відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля "SUZUKI SX4", реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким визначено вартість ремонту автомобіля без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу на запчастини, що підлягають заміні.
Однак, наданий відповідачем розрахунок суми страхового відшкодування та визначення коефіцієнту фізичного зносу (а.с. 75-77) правомірно не прийнятий судом першої інстанції оскільки останні докази не містять підпису особи яка їх склала, печатки, а також відповідачем не надано доказів того що особа, яка їх склала, має право займатися оціночною діяльністю у сфері автотоварознавчих досліджень пошкоджених колісних транспортних засобів.
Також, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем не було надано суду доказів здійснення суб`єктом оціночної діяльності перед складенням розрахунку суми страхового відшкодування та визначення коефіцієнту фізичного зносу, огляду Автомобіля, в той час як відповідно до пункту 5.1. Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий    етап    дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість;    технічний стан,    обсяг і характер    пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна, а визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ    без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок    чи звіт    (акт),    можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у    разі    надання    ними даних, необхідних для оцінки.
Колегія суддів зазначає, що відповідач отримавши претензію позивача №3422 від 04.06.2019 року (а.с. 56) 10.06.2019 року докази чого наявні в матеріалах справи (а.с. 57) не був позбавлений права звернутися до позивача задля належного здійснення розрахунку страхового відшкодування з врахуванням фізичного зносу автомобіля з залученням особи, яка має право займатися оціночною діяльністю у сфері автотоварознавчих досліджень пошкоджених колісних транспортних засобів.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надані відповідачем розрахунок суми страхового відшкодування та визначення коефіцієнту фізичного зносу (а.с. 75-77) не є належним та допустимим доказом визначення розміру коефіцієнта фізичного зносу автомобіля.
Слід також зазначити, що спеціальні норми Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Розмір франшизи за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/008096124  становить 1 000 грн., а ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн. 00 коп.
Отже, розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем обґрунтовано зменшено позивачем    на суму франшизи.
За таких обставин,    заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди у розмірі 18  908, 45 грн. є обґрунтованими.
Таким чином, позовні вимоги позивача визнаються колегією суддів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі у розмірі 18  908, 45 грн.
Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.
При цьому колегія суддів також звертає увагу, що    мотиви апеляційної скарги фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні.    
Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня  2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано відповідачу вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.
Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається. 
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1.   Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Еталон" на рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 року у справі №910/16222/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.01.2020 року у справі № 910/16222/19 залишити без змін.
3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/16222/19.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            О.В. Агрикова 

Судді                                                                                М.Г. Чорногуз

                                                                                А.О. Мальченко