ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2020 р.	Справа № 531/1702/16-а	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: П`янової Я.В. ,  Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду в м. Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області (головуючий суддя І інстанції Попов М.С., Полтавська область, м. Карлівка ) від 28.04.2020 року (повний текст рішення складено 29.04.2020 р.) по справі № 531/1702/16-а за позовом           ОСОБА_1      до  Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії,-

ВСТАНОВИВ:
До Карлівського районного суду Полтавської області надійшла заява ОСОБА_1 (надалі - заявник, ОСОБА_1 ) про перегляд рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2018 року по справі № 531/1702/16-а за виключними обставинами у зв`язку з  ухваленням Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019.
Ухвалою Карлівського районного суду Полтавської області  від 28.04.2020 відмовлено у задоволенні заяви  про перегляд рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2018 року по справі № 531/1702/16-а за позовом ОСОБА_1 до Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії за виключними обставинами та залишено відповідне судове рішення в силі. 
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою його заяву про перегляд рішення суду за виключними обставинами задовольнити, рішення  Карлівського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2018 року скасувати, зобов`язати Карлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити перерахунок пенсії, починаючи з 01.01.2016, виходячи з розрахунку 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати з посади прокурора Хорольського району Полтавської області, на підставі довідки прокуратури Полтавської області від 18.11.2016 №18-705/вих.-16, у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідної категорії прокурорсько-слідчих працівників та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії без обмеження граничного розміру у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що 13.12.2019 Другий сенат Конституційного Суду України у своєму рішенні № 7-р(II)/2019 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) положення частини 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 року № 1697-VII, зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України. 27.04.2018 Карлівським районним судом Полтавської області при прийнятті рішення за його позовом   застосовано положення закону, яке Конституційним Судом України визнано неконституційним, що є законодавчою підставою для перегляду рішення за виключними обставинами.  Вказані вище обставини не стали предметом дослідження під час розгляду його заяви про перегляд рішення за виключними обставинами, внаслідок чого суд виніс незаконну та необґрунтовану ухвалу. Зазначає, що відсутність нормативного документу і регулювання умов і порядку перерахунку пенсії не може позбавити його гарантованого Конституцією та Законом України "Про прокуратуру"  права, оскільки встановлене  та наявне право на перерахунок пенсії не може бути нівельоване у зв`язку  з тим, що органи влади України  не встановили порядку, за яким зазначена гарантія повинна бути дотримана і реалізована.
Головним управлінням Пенсійного фонду в Полтавській області  подано до суду відзив на апеляційну скаргу,  в якому просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вважає оскаржувану ухвалу обґрунтованою, що базується на всебічному, повному та об`єктивному встановленні всіх обставин зазначеної справи, а доводи, на які посилається апелянт в скарзі, безпідставними.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що 09.03.2004 позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції від 05.11.1991 №1789-ХІІ в розмірі 90 % від місячного заробітку працюючого на посаді прокуратури Полтавської області, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
01.12.2016 позивач звернувся до Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області із заявою про перерахунок призначеної пенсії, додавши довідку прокуратури Полтавської області від 18.11.2016 №18-705/вих.-16.
Карлівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області рішенням від 06.12.2016 № 8 відмовило позивачу у перерахунку пенсії з тих підстав, що з 01.06.2015  згідно з п. 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-УШ у зв`язку з неприйняттям закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України, в тому числі "Про прокуратуру" втратили чинність, з огляду на що з 01.06.2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеним законом не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.
Не погодившись із такою відмовою, позивач звернувся до суду.
Рішенням Карлівського районного суду від 27 квітня 2018 року в адміністративній справі №531/1702/16-а за позовом ОСОБА_1 до Карлівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 18 липня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що станом на дату звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії положення ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ (крім частин третьої, четвертої, шостої, одинадцятої) втратили чинність згідно із Законом № 1697-VII, визначення умов і порядку перерахунку пенсій, призначених працівникам прокуратури віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, при цьому порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, визначений Кабінетом Міністрів України, відсутній.
У зв`язку з ухваленням Конституційним Судом України рішення від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування вищезазначеного рішення суду за виключними обставинами.
Відмовляючи в задоволенні заяви про перегляд рішення за виключними обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку, що що рішення Карлівського районного суду від 27 квітня 2018 року в справі №531/1702/16-а, є вірним та ґрунтується на діючих на час ухвалення рішення нормах матеріального права, а визнання Конституційним Судом України неконституційним положення ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-V-ІІ зі змінами, якими передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України, не спростовує висновків суду, викладених у рішенні від 27 квітня 2018 року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
В контексті розгляду цієї справи як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог судами враховано те, що у зв`язку з набранням чинності Законом України "Про прокуратуру"                            № 1697-VII по-іншому врегульовані правовідносини, пов`язані із пенсійним забезпеченням працівників прокуратури, а тому відповідач, відмовляючи позивачу у перерахунку пенсії з підстав відсутності законодавчого регулювання спірних правовіднносин, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року №7-р(ІІ)/2019 (надалі - Рішення №7-р(ІІ)/2019) положення частини двадцятої статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697VII визнано таким, що не відповідає  Конституції України (є неконституційним).
Конституційний Суд України у пункті 3 резолютивної частини Рішення №7-р(ІІ)/2019 установив такий порядок його виконання:
- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;
- частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697VII підлягає застосуванню в первинній редакції:
"20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки".
Отже, Закон України "Про прокуратуру" № 1697-VII з 13 грудня 2019 року не містить вимоги про необхідність визначення умов та порядку перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, норма Закону, яка встановлювала таку вимогу, визнана неконституційною, втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.
Статтею 152 Конституції України передбачено: закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена  Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Крім того, відповідно  до статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13 липня 2017 року № 2136-VIII, закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Як слідує з резолютивної частини Рішення №7-р(ІІ)/2019 частина двадцята статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII зі змінами не підлягає застосуванню з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, наявність Рішення №7-р(ІІ)/2019 не змінює правового регулювання спірних правовідносин на момент розгляду справи по суті позовних вимог та не доводить факту допущення судом помилки при розв`язанні спору.
Ухвалення Конституційним Судом України рішення, яке покладено в основу заяви, як підстава для перегляду рішення суду за виключними обставинами, не є правовою підставою для його скасування, оскільки на момент виникнення спірних правовідносин у справі, що переглядається, частина двадцята  статті 86 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII була чинною, а Рішення №7-р(ІІ)/2019 не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.
В свою чергу, поширення дії вказаного Рішення на правовідносини, що виникли після ухвалення цього Рішення (після 13.12.2019) також є помилковим, оскільки такі правовідносини не були предметом дослідження судом першої інстанції під час ухвалення рішення по суті спору.
Вказані вище правові висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 17.12.2019 у справі № 808/2492/18, від 19.11.2018 у справі №755/4893/18 (755/18431/15-а) та від 25.07.2019 у справі №804/3790/17, що враховується судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ч. 5    ст. 242 КАС України.
До того ж, в ухвалі від 25.03.2020 у справі № 808/1628/18 Велика Палата Верховного Суду, дійшовши висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд, вказала на те, що касаційні суди в означених вище справах фактично встановили, як слід застосовувати норми закону, які рішенням Конституційного Суду України визнані неконституційними, і, по-друге, суди насправді не допустили суперечливого та взаємовиключного розуміння і застосування положень законодавства, що були чинними на час розгляду спору, але втратили законну силу після визнання їх неконституційними на підставі рішення суду конституційної юрисдикції.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що визнання неконституційними певних положень чинного законодавства в подальшому, не може мати наслідком визнання протиправними дій/рішень відповідача, які були вчинені/прийняті до визнання таких норм неконституційними, оскільки відповідач є територіальним органом Пенсійного фонду України, який в своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, указами Президента, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів, які прийняті відповідно до Конституції та законів України, іншими нормативно-правовими актами, а тому він не мав підстав не враховувати чинні на час прийняття відповідного рішення норми законодавства.
За таких обставин, Рішення №7-р(ІІ)/2019 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а тому колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для перегляду рішення за виключними обставинами.
Крім того, колегія суддів ураховує правову позицію, що міститься у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2019 року у справі № 808/2492/18. У вказаному судовому рішенні зазначено, що із тексту імперативних приписів п. 1 ч. 5  ст. 361 КАС України слідує, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане. У випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним в контексті приписів п. 1 ч. 5  ст. 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.
З огляду на викладене вище, колегія суддів не визнає за позивачем права на перегляд за виключними обставинами судового рішення з підстав, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, з огляду на те, що  на момент ухвалення судових рішень норма закону, згодом визнана неконституційною, була чинною, а також через те, що рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 27 квітня 2018 року по справі №531/1702/16-а про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 не підлягало виконанню.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що з 13.12.2019 - з дня втрати чинності положеннями ч. 20 ст. 86 Закону України "Про прокуратуру" позивач набув право на перерахунок пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам, яке може бути реалізовано позивачем шляхом звернення до відповідача з заявою про перерахунок пенсії.
Відповідно до п.1 ч. 4  ст. 368 КАС України  за результатами перегляду рішення,  ухвали  за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції постановив ухвалу відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Карлівського районного суду Полтавської області від 28.04.2020 по справі                         № 531/1702/16-а  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	Я.В. П`янова    Л.В. Мельнікова   	
Повний текст постанови складено  23.06.2020.