Справа № 308/13810/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

11 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
суддів: Бисаги Т.Ю. і Собослоя Г.Г.,
з участю секретаря Юрочко А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 жовтня 2019 року (у складі судді Лемак О.В.) за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи: міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу – Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у листопаді 2018 р. 
       Просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса від 23 квітня 2015 р. № 4976, учинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (надалі – Товариство) заборгованостіза кредитним договором № 45/22-07 від 20.09.2007 р. у сумі 1 468 370, 54 грн.
       На обґрунтування позовних вимог указала, що 23 квітня 2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис №4976, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованість за договором про іпотечний кредит №45/22-07 від 20 вересня 2017 р. Стягнення проводиться у період із 12 грудня 2012 р. по 26 лютого 2015 р. Усього розмір заборгованості становить 1 468 370,54 грн., яка складається із 734 573,76 грн. заборгованості за кредитом; 731 096,78 грн. – заборгованостіза відсотками за користування кредитом, і 2 700 грн. – витрат за вчинення виконавчого напису.
       Виконавчий напис було вчинено на договорі про іпотечний кредит №45/22-07 від 20 вересня 2007 р.
       Позивач вважає виконавчий напис незаконним і таким, що не підлягає виконанню із таких підстав:
-Заборгованість, указана у виконавчому написі, не є безспірною;
-виконавчим написом нотаріуса було неправомірно змінено валюту кредитування (з доларів США на гривні);
-у відповідача не було підстав для стягнення відсотків за період із 06.12.2013 р. по 26.02.2015 р.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 30 жовтня 2019 р. позов задоволено: визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, учинений 23 квітня 2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., що зареєстрований в реєстрі за № 4976, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства заборгованості по кредитному договору № 45/22-07 від 20.09.2007 р. у сумі 1 468 370, 54 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Товариство просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводить про порушення норм матеріального та процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
-суд дійшов помилкового висновку про те, що іпотекодержателю треба було направити вимогу іпотекодавцю, оскільки оспорюваний виконавчий напис вчинено по кредитному договору;
-при вчиненні виконавчого напису надіслання вимоги взагалі не є обов`язковою умовою;
-суд дійшов невірних висновків про спірність заборгованості;
-судом першої інстанції безпідставно поновлено строк позовної давності.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Узагальнені доводи заперечення зводяться до законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції та безпідставності доводів апеляційної скарги.
Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, із таких мотивів.
Суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки такий відповідає обставинам справи та нормам матеріального права.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»).
Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі – Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Аналогічні правила і умови вчинення виконавчого напису містяться у пунктах 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника – фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Учинення нотаріусом виконавчого напису – це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, зокрема неповідомлення боржника про вимогу кредитора, так і необґрунтованість вимог до боржника.
Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Із матеріалів справи вбачається, що 23 квітня 2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу було вчинено виконавчий напис (т.1 а.с.7). Стягнення проводилося за період із 17 грудня 2012 р. по 26 лютого 2015 р. Сума, що підлягає стягненню, становить 1 468 370, 54 грн.
Заява від Товариства про вчинення виконавчого напису до приватного нотаріуса надійшла 23 квітня 2015 р. (т.1 а.с.61-63). 
10.03.2015 р. Товариством було надіслано ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень (т.1 а.с.79-80). Також Товариством було надано реєстр поштових відправлень (т.1 а.с.81-82), однак рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення не має.
Товариством приватному нотаріусу було надано виписку ОСОБА_1 по особових рахунках у період із 17.12.2012 р. по 25.02.2015 р. (т.1 а.с.84-161).
Позивачем до відзиву на апеляційну скаргу було подано повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (т.2 а.с.30). Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно видно, що Товариство зареєструвало за собою право власності на предмет іпотеки в цілому (т.2 а.с.31-32).
Товариством у суді першої інстанції подавалися письмові пояснення по справі (т.1 а.с.40-43) у якому відповідач указує про пропуск позивачем строків позовної давності, однак просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Крім того суд надав правову оцінку вказаним доводам відповідача в оскаржуваному судовому рішенні.
Щодо доводу Товариства про те, що оскільки оспорюваний виконавчий напис вчинено по кредитному договору, то вимогу про усунення порушень не потрібно було надсилати взагалі, суд зауважує таке.
Неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило її можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги Товариства. Позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Довід апеляційної скарги стосовно того, що суд дійшов невірних висновків про спірність заборгованості, не заслуговує на увагу з таких мотивів.
Безспірний борг – це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника – вимога кредитора вважається безспірною.
Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, – це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
Боржник заперечує заборгованість, указану у виконавчому написі, посилаючись на те, що після пред`явлення вимоги про усунення порушень, кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, відтак не мав права нараховувати відсотки відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України і пред`являти до стягнення суму заборгованості в період із 17 грудня 2012 р. по 26 лютого 2015 р.
Товариством зворотного не доведено.
Довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно поновлено строк позовної давності, не заслуговує на увагу, оскільки Товариством у суді першої інстанції подавалися письмові пояснення по справі (т.1 а.с.40-43) у якому відповідач указує про пропуск позивачем строків позовної давності, однак просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Крім того, суд надав правову оцінку вказаним доводам відповідача в оскаржуваному судовому рішенні. Відтак, підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску строків позовної давності не має.
Під час вчинення оспорюваного виконавчого напису про стягнення коштів на користь Товариства нотаріусом не дотримано вимог, передбачених Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій, а тому суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.
Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.
2.Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 30 жовтня 2019 року залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
4.Повне судове рішення складено 19 червня 2020 р.

Судді: