ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

27 травня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №583/4398/14-ц 
Номер провадження 22-ц/816/965/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Левченко Т. А. 

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2015 року, в складі судді Соколової Н.О., ухваленого у м. Охтирка, повний текст якого складений 02 березня 2015 року,     

                                                            ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Сумське обласне комунальне підприємство «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» звернулось з позовом, вимоги якого уточнило (т. 1 а.с. 124) до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту на підтримку добудови індивідуального житлового будинку та господарських споруд від 24 листопада 2006 року за № 3175 у загальній сумі 4795,42 грн, тобто з кожного відповідача окремо по 2397,71 грн у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Заочним рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2015 року позов Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» в дольовому порядку заборгованість за договором про надання кредиту на підтримку добудови індивідуального житлового будинку та господарських споруд від 24 листопада 2006 року № 3175 в сумі 4795 грн 42 коп., тобто, по 2397 грн 71 коп. з кожного.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» в дольовому порядку витрати зі сплати судового збору в сумі        243 грн 60 коп., тобто, по 121 грн 80 коп. з кожного.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 березня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення суду відмовлено.

Вказане рішення суду ОСОБА_1 оскаржив в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильну оцінку доказів, недоведеність обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
При цьому, ОСОБА_1 звернув увагу на ту обставину, що позовна заява від 18 грудня 2014 року містить вимогу про стягнення заборгованості в солідарному порядку, а питання про зміну предмету або підстав позову позивач не заявляв, тому суд помилково вважав, що заборгованість підлягає стягненню з відповідачів у дольовому порядку. Крім того, на думку заявника апеляційної скарги, суд безпідставно не витребував та не перевірив обставин надання кредиту та отримання його позичальником, законності внесення до змісту договору дописок, зокрема, до п. 2.1. щодо нарахування боргу за розрахунками, а також доказів щоквартального погашення заборгованості для з`ясування залишку заборгованості та визначення суми боргу, ціни 1 кг ваги молодняка великої рогатої худоби вагою понад 400 кг на момент отримання кредиту та фіксований рівень інфляції. Також, відповідач висловив зауваження щодо законності змісту умов договору. До того ж, ОСОБА_1 зауважив, що при дії змісту п. 3.1 договору поруки від 24 листопада 2006 року, яким передбачено право кредитора звернутись до поручителів у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань, позивач, як кредитор, безпідставно відмовився від будь – яких вимог до поручителів. Крім того, відповідач вважає, що суд належним чином не залучив до участі у справі спадкоємців боржника, а в їх адресах наявна розбіжність щодо номера будинку, тому вони належним чином не були повідомлені про дату та час розгляду справи. У той же час, ОСОБА_1 зазначив про те, що позивач не довів тієї обставини, що відповідачі, як спадкоємці, були обізнані про наявність договірних відносин між спадкодавцем та СОКП «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості», а матеріали справи не містять доказів про обсяг одержаного у спадщину майна, його вартості та розміру часток спадкоємців у спадщині.  При цьому, на думку відповідача,  висновки суду про вартість будинковоління боржника станом на 01 грудня 2005 року в сумі 53895 грн відповідно до довідки в матеріалах інвентаризаційної справи є припущенням, оскільки суд не з`ясував дійсну вартість нерухомого майна на час звернення до суду з даним позовом. В апеляційній скарзі також йдеться і про те, що кредитор не виконав вимоги ст. 1281 ЦК України щодо пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника, тому, як вважає відповідач, суд дійшов до безпідставного висновку про задоволення позовних вимог. У той же час, ОСОБА_1 просив застосувати до спірних правовідносин позовну давність.
Подані представником відповідача ОСОБА_1 . ОСОБА_4 разом із заявою до суду апеляційної інстанції від 27 травня 2020 року нові докази, а саме: копія паспорта третьої особи ОСОБА_3 і копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України не приймаються, оскільки представник відповідача не довів обставин наявності виняткового випадку.

Від учасників справи в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Із матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2006 року СОКП «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» та ОСОБА_5 уклали договір № 3175, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 16000 грн, що дорівнює 3556 кг еквівалента живої ваги молодняка великої рогатої худоби вагою понад 400 кг, зі сплатою 3 % річних, строком на 8 років. Кредитні кошти надано на підтримку добудови житлового будинку та господарських споруд за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 10 – 12).
Крім того, 01 жовтня 2009 року СОКП «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» та ОСОБА_5 уклали додаткову угоду до вищевказаного договору. Зокрема, кредитний договір було доповнено розділом 7/1, а саме: про домовленість сторін щодо того, що кредитні кошти, що залишились неповернутими станом на 10 липня 2009 року фіксуються в кількості 2659,50 кг МВРХ. Залишок кредиту в кількості 2659,50 кг МВРХ переводиться в грошовий еквівалент шляхом застосування 1 кг МВРХ, яка існувала на момент отримання кредитних коштів збільшується на 10 % і становить 13164,53 грн. Позичальник зобов`язалася своєчасно та у повному обсязі сплачувати кредит до 30.11.2009 року – 2200 грн; до 30.11.2010 року – 2200 грн; до 30.11.2011 року – 2200 грн; до 30.11.2012 року – 2200 грн;  до 30.11.2013 року – 2200 грн;  до 30.11.2014 роу – 2164,53 грн. Заборгованість по відсоткам за користування кредитом станом на 10.07.2009 року зафіксована у розмірі 80,19 грн і сплачується позичальником на день укладення цієї додаткової угоди. Відсотки, починаючи з 10.07.2009 року нараховуються у розмірі 3 % річних від суми кредиту, яка знаходиться у користуванні позичальника та сплачуються щомісяця  (т. 1 а.с. 14).
З метою забезпечення повного та своєчасного   виконання зобов`язань за вказаним  кредитним договором 24 листопада 2006 року між СОКП «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 було укладено договір поруки. За умовами договору поруки у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором від 24 листопада 2006 року поручителі зобов`язались погасити борг в розмірі та в строки, визначені умовами договору (т. 1 а.с. 15).
За вищевказаним кредитним договором станом на 22 вересня 2014 року виникла заборгованість у загальному розмірі 4586,50 грн (3959, 84 грн – кредит, 158,02 грн – відсотки, 468,64 грн – штрафні санкції), у зв`язку з чим 02 жовтня 2014 року СОКП «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» направило на адресу позичальника ОСОБА_5 та поручителів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 листи, в яких пропонувало сплатити заборгованість у вказаному розмірі (т. 1 а.с. 16 - 17).
Матеріали справи не містять доказів щодо сплати заборгованості за кредитним договором від 24 листопада 2006 року.
Звертаючись до суду з даним позовом, СОКП «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» просило стягнути з позичальника ОСОБА_5 та поручителів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у солідарному порядку заборгованість, яка виникла за договором від 24 листопада 2006 року за № 3175 станом на 10 грудня 2014 року у загальному розмірі 4795,42 грн, яка складається із заборгованості: по тілу кредиту у розмірі 3959,84 грн (2200 грн за 2013 рік, 1759,84 грн за 2014 рік), по відсотках за користування кредитом у розмірі 173,55 грн (71,78 грн за 2013 рік та 101,77 грн за 2014 рік), а також штрафні санкції за порушення строків погашення річного внеску тіла кредиту у розмірі 629,50 грн та відсотків у розмірі 32,53 грн.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що позичальник ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом та актовим записом про смерть № 08 від 15 жовтня 2012 року (т. 1 а.с. 30, т. 2 а.с. 22).
23 січня 2015 року в судовому засіданні суду першої інстанції було проголошено ухвалу, якою було задоволено клопотання позивача СОКП «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» та замінено відповідачку ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її правонаступників - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також залучено до участі у справі третю особу ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 72 -74).
Також ухвалою суду від 23 січня 2015 року прийнято відмову позивача від позову до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, а провадження у даній справі у вказаній частині вимог – закрито (т. 1 а.с. 75).
За даними довідки Охтирської районної державної нотаріальної контори від 14 січня 2015 року за № 6/01-16 після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори не звертались спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та/або про відмову від спадщини, спадкова справа не відкривалася, а свідоцтва про право на спадщину не видавалися (т. 1 а.с. 68).
З уточнених позовних вимог від 02 березня 2015 року вбачається, що позивач просив стягнути на його користь з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як із спадкоємців боржника, заборгованість за кредитом у загальній сумі 4795,42 грн, тобто з кожного відповідача окремо по 2397,71 грн у межах вартості майна, одержаного ними у спадщину        (т. 1 а.с. 124 – 125).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_5 порушила умови кредитного договору від 24 листопада 2006 року стосовно вчасної сплати платежів, а тому стягнув заборгованість у розмірі по 2397 грн 71 коп. з відповідача ОСОБА_2 та з відповідача ОСОБА_1 , як із спадкоємців боржника, які на момент відкриття спадщини були зареєстровані та проживали у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 70). При цьому, суд вказав, що, заяви про відмову від спадщини від відповідачів не надходило, тому вони є фактично такими, що прийняли спадщину у вигляді зазначеного нерухомого майна, тобто житлового будинку по АДРЕСА_1 , вартість якого станом на 01 грудня 2005 року згідно інвентарної справи на вказаний житловий будинок становила 53895 грн, що перевищує заявлену суму кредитної заборгованості.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни сторони у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до ч.ч. 1 - 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Виходячи з вимог частини 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
У відповідності до вимог ст. 1281 ЦК України, у редакції чинній на момент смерті позичальника, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. 
Виходячи з вимог ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто,   у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. 

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями за законом після смерті матері ОСОБА_5 .
Таким чином, до  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як до спадкоємців боржника, перейшов обов`язок по поверненню боргу за кредитним договором від 24 листопада 2006 в межах вартості майна, одержаного у спадщину, оскільки має місце порушення права позивача на своєчасне отримання кредитних коштів.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що СОКП «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» дізналося про відкриття спадщини після смерті       ОСОБА_5 лише після свого звернення у грудні 2014 року до суду першої інстанції із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором, стороною якого була померла у 2012 році ОСОБА_5 , що вбачається з матеріалів справи, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що кредитор пропустив строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.
Зокрема, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивачем порушено встановлений частиною 2 статті 1281 ЦК України порядок пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, оскільки протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини не було заявлено жодної вимоги до спадкоємців. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що частиною третьою вказаної статті визначено право кредитора звернутися до спадкоємців протягом одного року від настання строку вимоги, а за кредитним договором від 24 листопада 2006 року, в який були внесені погоджені сторонами зміни, зазначені в додатковій угоді від 01 жовтня 2009 року, сторони погодили дату остаточного повернення кредиту – 30 листопада 2014 року, тобто, звернувшись з позовом до суду 18 грудня 2014 року та дізнавшись про смерть боржника, а до цього він не знав і не міг знати, а отже і про день відкриття спадщини, позивач уточнив свої вимоги у березні 2015 року, що свідчить про те, що кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. У той же час, строк вимоги кредитора не є тотожним з датою смерті боржника.
Крім того, не знайшли свого підтвердження посилання відповідача в апеляційній скарзі і про пропуск трирічного строку позовної давності, ураховуючи, що заборгованість за кредитом виникла з 2013 року, дата остаточного повернення кредиту визначена 30 листопада 2014 року, а з позовом СОКП «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» звернулося у грудні 2014 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не заявляв вимог про стягнення з відповідачів заборгованості у дольовому порядку, а також про те, що ОСОБА_2 та        ОСОБА_1 належним чином не залучені до участі у справі не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Так, з матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини допускають правонаступництво, тому 23 січня 2015 року було замінено боржника ОСОБА_5 на її правонаступників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також 02 березня 2015 року СОКП «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» уточнило позовні вимоги та просило стягнути кредитну заборгованість із спадкоємців у дольовому порядку, тому колегія суддів вважає, що місцевий суд відповідно до ст. 11 ЦПК України розглянув позов в межах заявлених вимог та на підставі наявних у справі доказів.
Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що матеріали даної справи не містять відомостей про обсяг спадкового майна, його вартість та розмір часток спадкоємців є необґрунтованими, виходячи з наступного. Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли спадщину після смерті позичальника           ОСОБА_5 , як такі, що постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки протилежного спадкоємці не довели. При цьому, частки у спадщині кожного із спадкоємців у відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України є рівними. Отже, відповідачі несуть зобов`язання погасити заборгованість боржника у межах вартості майна, одержаного у спадщину. У той же час, відповідач не спростував належними та допустимими доказами свого твердження в апеляційній скарзі про те, що оглянуті у суді першої інстанції матеріали інвентаризаційної справи, які містять довідку про вартість будинковолодіння  по                АДРЕСА_1 , яке за життя  належало боржнику ОСОБА_5 , у розмірі 53895 грн, не підтверджують дійсну вартість спадкового майна на час розгляду справи у суді першої інстанції.
Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд безпідставно прийняв відмову позивача від позову в частині вимог до поручителів за договором поруки від 24 листопада 2006 року, яким передбачено право кредитора звернутись до поручителів у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов`язань, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки наявність договору поруки на забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором від 24 листопада 2006 року не позбавляє кредитора права звернутися до спадкоємців боржника з вимогами про стягнення заборгованості в межах вартості спадкового майна.
Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що суд належним чином не перевірив усіх складових заборгованості та безпідставно стягнув суму боргу у заявленому позивачем розмірі, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до роз`яснень п. 32 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року за № 5 при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі 3959,84 грн (2200 грн за 2013 рік + 2164,53 грн за 2014 рік), процентів за користування кредитними коштами у розмірі 173,55 грн (71,78 грн за 2013 рік + 101,77 грн за 2014 рік) та штрафних санкцій у розмірі 662,03 грн (629,50 грн штрафні санкції за порушення строків внесення тіла кредиту + 32,53 грн порушення строків погашення процентів) СОКП «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» в позовній заяві навело детальний розрахунок вказаних складових заборгованості, із якого вбачається, що у 2013 році та 2014 році за кредитним договором не були внесені платежі за тілом кредиту в розмірі 2200 грн та 2164,53 грн, а заборгованість за процентами та штрафними санкціями була нарахована позивачем за 2013 – 2014 р.р., тобто після смерті позичальниці, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Разом з тим, стягуючи з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у заявленому розмірі, суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що спадкоємці боржника, за умови прийняття спадщини, є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину, та несуть зобов`язання погасити заборгованість по тілу  кредиту, нарахованих відсотках і неустойки тільки в тому випадку, якщо вказана заборгованість виникла  за життя позичальника, а інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
Враховуючи, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за процентами та штрафними санкціями була нарахована позивачем за 2013 – 2014 р.р., тобто виникла після смерті позичальниці, тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як спадкоємців позичальниці ОСОБА_5 , на користь СОКП «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у розмірі 173,55 грн (71,78 грн за 2013 рік + 101,77 грн за 2014 рік) та штрафними санкціями у розмірі 662,03 грн (629,50 грн штрафні санкції за порушення строків внесення тіла кредиту + 32,53 грн порушення строків погашення процентів).
У той же час, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що за тілом кредиту відсутня заборгованість у заявленому розмірі 3959,84 грн, яка за умовами додаткової угоди від 01 жовтня 2009 року мала бути сплачена до 30 листопада 2013 року (2200 грн) та до 30 листопада 2014 року (2164,53 грн), тому не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про  незаконність позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту.
Доводи апеляційної скарги щодо розбіжності в адресах спадкоємців за законом, оскільки за паспортними даними відповідачів вони зареєстровані по АДРЕСА_2 , а будинковолодіння спадкодавця ОСОБА_5 знаходиться по АДРЕСА_1 , не свідчить про помилковість висновків суду у оскарженому заочному рішенні від 02 березня 2015 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як спадкоємців позичальниці ОСОБА_5 , ураховуючи, що за даними довідки Гнилицької сільської ради від 20 січня 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 з 13 вересня 1999 року та ОСОБА_1 з 12 жовтня 2012 року, будинок належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 70). При цьому, з довіреності від 16 вересня 2019 року також вбачається, що ОСОБА_1 , який мешкає у                                      АДРЕСА_1 , уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси з питань користування та експлуатації житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , у праві власності на які йому належить 1/2 частка (т. 2 а.с. 47). Таким чином, заявник апеляційної скарги не спростував належними та допустимими доказами висновків суду про прийняття спадщини відповідачами у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Крім того, зауваження заявника апеляційної скарги щодо законності змісту умов договору та щодо законності внесення до його змісту дописок колегія суддів не приймає до уваги, враховуючи, що вимог про визнання недійсним кредитного договору від 26 листопада 2006 року або окремих його положень сторонами не заявлялось. 

За таких обставин, на думку колегії суддів, рішення суду як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм матеріального права підлягає зміні, а позовні вимоги СОКП «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» - частковому задоволенню, а саме: з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту за договором про надання кредиту на підтримку добудови індивідуального житлового будинку та господарських споруд від 24 листопада 2006 року № 3175 в сумі 3959,84 грн, тобто по 1979,92 з кожного.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 82,6 %, тому з кожного з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі по 100,61 грн (243,60 грн х 82,6 % : 2). Крім того, з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в сумі 63,58 грн (17,4% від суми судового збору, яка сплачена за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі              365,40 грн).

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Із матеріалів справи вбачається, що адвокат Цуркан В.І. представляв інтереси відповідача ОСОБА_1 на підставі угоди про надання правничої допомоги від 06 березня 2020 року. 
Витрати відповідача в суді в суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн  підтверджуються квитанцією від 06 березня 2020 року.
Таким чином, з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, значенням справи для сторони, а також того, що апеляційна скарга задоволена частково, колегія суддів вважає, що є достатнім стягнути з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 350 грн, понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 березня 2015 року у даній справі змінити, виклавши резолютивну частину рішення в наступній редакції.

Позовні вимоги Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» заборгованість за тілом кредиту за договором про надання кредиту на підтримку добудови індивідуального житлового будинку та господарських споруд від 24 листопада 2006 року № 3175 в розмірі 3959 грн 84 коп, тобто по 1979 грн 92 коп. з кожного, але в межах вартості успадкованого ними майна.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити. 

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі по 100 грн 61 коп. з кожного.

Стягнути з Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» на користь ОСОБА_1 350 грн в рахунок компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Сумського обласного комунального підприємства «Фонд інвестування об`єктів соціальної сфери та промисловості» на користь ОСОБА_1 судовий збір за апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в розмірі 63 грн 58 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                             С.Г. Хвостик 

Судді:                                                                                         О.І. Собина

                                                                                                      Т.А. Левченко