ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року м. Черкаси

Справа № 711/7661/19		
Провадження № 22-ц/821/733/20		
категорія 305010000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Єльцова В. О. 
суддів: Бородійчука В. Г., Нерушак Л. В.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Департамент соціальної політики Черкаської міської ради

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про стягнення моральної шкоди, 

в с т а н о в и в :
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про стягнення моральної шкоди.
Позовна заява мотивована тим, що він разом із матір`ю ОСОБА_2 є власниками квартири АДРЕСА_1 .
24.10.2018 ним було направлено заяву до Департаменту соціальної політики ЧМР про призначення житлової субсидії та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії. У відповіді від 01.02.2019 №Б-34/28-5/11 позивача повідомлено про те, що йому відмовлено у субсидії та додано повідомлення про непризначення субсидії.
 Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24.05.2019 у справі № 580/1122/19 визнано неправомірною бездіяльність департаменту щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії від 22.10.2018; зобов`язано департамент розглянути заяву про призначення житлової субсидії від 22.10.2018 та прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення про призначення чи відмову у призначенні житлової субсидії, з урахуванням висновків суду, викладених в описовій частині судового рішення.
 Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2019 у справі № 580/1122/19 рішення суду першої інстанції від 24.05.2019 залишено без змін.
 Позивач зазначає, що протиправними діями Департаменту соціальної політики ЧМР йому завдано моральної шкоди, яка полягає у поганому самопочутті, пригніченому настрої, оскільки це призвело до втрат сімейного бюджету, значна частина якого йшла на догляд матері - ОСОБА_2 , яка є непрацездатною, пенсіонеркою, особою з інвалідністю 2 групи та потребує постійної сторонньої допомоги.
 Крім того позивач звертає увагу, що відповідачем вже неодноразово порушувались його права, про що свідчать судові рішення від 07.12.2018 у справі № 2340/3745/18; від 01.04.2019 у справі № 2340/3745/18; від 19.09.2019 у справі № 711/3506/19.
Наведено розрахунок моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 10 000 грн. (з 01.10.2018 по 01.08.2019 = 10 місяців; за кожен місяць порушеного права на соціальний захист оцінює у 1000 грн.; субсидію повинні були призначити з 01.10.2018, незаконність відмови встановлено 24.05.2019, а судове рішення набрало законної сили 15.07.2019).
Таким чином позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 10 000грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради (код ЄДРПОУ 37853109, м. Черкаси, бульв. Шевченка, 307) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у розмірі 700 грн. 00 коп.
 Стягнуто з Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.
У задоволені решти позовних вимог відмовлено повністю.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд врахував характер правопорушення (позивачу було неправомірно відмовлено у вирішенні його заяви органом місцевого самоврядування - Департаментом соціальної політики Черкаської міської ради; право позивача на прийняття рішення за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 відновлене судовим рішенням); глибину фізичних та душевних страждань (наявність негативних наслідків - погане самопочуття, негативні емоції, пригнічений стан, які досягли рівня страждань). 
При цьому, на думку суду першої інстанції, розмір моральної шкоди 10 000 грн. є явно завищеним, наведений позивачем розрахунок не є доведеним та обґрунтованим і не є співмірним, а тому справедливим слід визначити розмір морального відшкодування - 700 грн. 00 коп. Жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували більший розмір моральної шкоди, позивачем до суду не надано. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У березні 2020 року ОСОБА_1 подав до Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просив рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2020 року змінити та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його вимоги. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не врахована системність порушення, яка полягає в тому, що позивачеві доводиться неодноразово звертатися до суду з метою захисту порушеного права.
Також суд не врахував, що моральна шкода полягала у поганому самопочутті, пригніченому настрої, оскільки це призвело до втрат сімейного бюджету, значна частина якого йшла на догляд його матері, яка є інвалідом ІІ групи, що підтверджується рядом доказів, які містяться у справі.
Скаржник вважає, що факт завдання моральної шкоди протиправними діями відповідача доведений, і сума в розмірі 10000 грн. є співмірністю з розміром житлової субсидії, з часом витраченим на судові засідання, з погіршенням здоров`я.
Вважає, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, нормам цивільного та процесуального законодавства, а тому підлягає зміні шляхом повного задоволення його позовних вимог. 

Відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради, зазначено, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і такими, що не дають суду підстав для її задоволення.
Департамент соціальної політики Черкаської міської ради вважає, що позивач не надав суду будь-яких доказів, фактичних даних про те, на підставі яких, суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги і крім того, вважає, що позовні вимоги є надуманими і такими, що не підлягають задоволенню. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
ОСОБА_1 проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є пенсіонеркою, особою з інвалідністю 2 групи, що підтверджується даними пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого Пенсійним фондом України 17.02.2011р. серія НОМЕР_3 , даними довідки до акту огляду МСЕК серія 12 ААБ №128750, даними свідоцтва про народження серія НОМЕР_4 , виданого відділом РАЦСу Соснівського райвиконкому м. Черкаси 01.11.1989.
Згідно довідки Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради від 29.06.2017 ОСОБА_1 перебував на обліку в управлінні соціальної допомоги та компенсаційних виплат департаменту соціальної політики ЧМР і отримував допомогу по догляду за інвалідом 2 групи з 01.08.2012р. по 30.06.2016. Відповідно до висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом 2 групи внаслідок психічного розладу № 280 ОСОБА_2 проживає разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 і ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду (висновок дійсний до 04.11.2018). Крім того, аналогічні висновки № 918 та № 326 зазначають такі ж обставини і є дійсні до 06.05.2019 та 07.11.2019 відповідно.
ОСОБА_1 звернувся до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради із заявою від 22.10.2018 про призначення житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг та декларацією про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії. Листом від 01.02.2019 за №Б-34/28-5/01-11 відповідач повідомив позивачу, що ним не внесено до декларації у повному обсязі відомості про членів сім`ї осіб зі складу домогосподарства, а саме дружини, яка зареєстрована за вказаною адресою, тому заява про призначення субсидії і декларація про доходи  і витрати вважаються не поданими.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24.05.2019 у справі №580/1122/19 визнано неправомірною бездіяльність департаменту щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії від 22.10.2018; зобов`язано департамент розглянути заяву про призначення житлової субсидії від 22.10.2018 та прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення про призначення чи відмову у призначенні житлової субсидії, з урахуванням висновків суду, викладених в описовій частині судового рішення.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2019 у справі №580/1122/19 рішення суду першої інстанції від 24.05.2019 залишено без змін.

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду
Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Судом першої інстанції було встановлено і дану обставину сторони не спростували, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року визнано неправомірною бездіяльність Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради щодо неприйняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення житлової субсидії від 22.10.2018.
Отже, вказаним рішенням суду встановлено наявність факту вини відповідача, заподіяної позивачу своєю бездіяльністю. 
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України  особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Ст. 1174 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктами 4, 5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що судовим рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року фактично встановлено протиправність бездіяльність Дапартаменту соціальної політики Черкаської міської ради, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення виклав відповідні мотиви встановлення наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. 
Встановивши факт заподіяння позивачу моральної шкоди, підставою якої є встановлена рішенням адміністративного суду бездіяльність Дапартаменту соціальної політики Черкаської міської ради, суд першої інстанції прийшов до висновку, що достатньою та справедливою для компенсації моральних страждань буде грошова сума 700 грн. 00 коп.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Враховуючи конкретні обставини справи, характер спірних правовідносин, тривалість моральних страждань позивача у зв`язку з необхідністю докладення додаткових зусиль для доведення своїх вимог щодо розгляду його звернень, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що відшкодування моральних збитків повинно бути визначено у грошовому виразі.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що сума відшкодування в розмірі 700 грн. є надто малою та наполягав на задоволенні його вимог в повному обсязі. 
Враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції з слідуючих підстав.
Заподіяння шкоди позивачу діями відповідача встановлено рішенням Черкаського окружного адміністративного суду, тому позивач в порядку цивільного судочинства був наділений правом звернення до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд виходив з засад розумності та справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 700 грн. є достатнім та співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку уповноважених органів держави немайнової шкоди. Стягнення у такому розмірі не є надто мізерним та надто надмірним, враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу. 
У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2020 року, залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Черкаської міської ради про стягнення моральної шкоди, залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 

Головуючий          

Судді