ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 червня 2020 року           справа №812/967/16 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Геращенка І.В., суддів: Арабей Т.Г., Міронової Г.М., 
секретар судового засідання – Мирошниченко О.Л.,
за участю: представника позивача – Сухова М.М., діючого на підставі довіреності № 7 від 01.01.2020 року,
представника відповідача 1 – Гребенюк І.В., діючої відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом самопредставництва,
представника відповідача 2 – Ікешової А.І., дійючої відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом самопредставництва,
представника відповідача 3 – не з`явився,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія»  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 8 січня 2020 року у справі  № 812/967/16 (головуючий І інстанції Смішлива Т.В., повний текст складений у м. Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом  Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія»  до  Офісу великих платників податків ДПС,  Головного управління ДПС у Луганській області,  Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та пені,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» (далі – ПрАТ «ЛИНІК», позивач) звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління ДФС, в якому просило суд визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо неподання органу державної казначейської служби висновку про суми відшкодування позивачу податку на додану вартість за липень, серпень, вересень, жовтень та грудень 2013 року; зобов`язати Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС подати до Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області висновок про відшкодування позивачу податку на додану вартість за податковою декларацією з податку на додану вартість за липень 2013 року у сумі 1051487 грн. та пені у сумі 572392,49 грн. за несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування, за серпень 2013 року у сумі 3100301 грн. та пені у сумі 1667818,80 грн. за несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування, за вересень 2013 року у сумі 1805482,00 грн. та пені у сумі 958147,76 грн. за несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування, за жовтень 2013 року у сумі 2918419 грн. та пені у сумі 1531931,29 грн. за несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування, за грудень 2013 року у сумі 12194451 грн. та пені у сумі 6246396,44 грн за несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування.
Ухвалою суду першої інстанції  від 22.08.2016 року при відкритті провадження у справі № 812/967/16 роз`єднано позовні вимоги ПрАТ «ЛИНІК» шляхом виділення в самостійне провадження вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо неподання висновку для відшкодування ПДВ за серпень, вересень, жовтень та грудень 2013 року, а позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління ДФС у Луганській області щодо ненадання висновку про розмір суми бюджетного відшкодування та пені за липень 2013 року та зобов`язання відповідача надати Головному управлінню Державної казначейської служби України в Луганській області висновки про повернення бюджетного відшкодування ПДВ в сумі 1051487,00 грн та пені в сумі 572392,49 грн. за несвоєчасне повернення суми бюджетного відшкодування з ПДВ за липень 2013 року залишено на розгляді в адміністративній справі № 812/967/16 (т.1 а.с. 1-2).
17.10.2019 року позивачем подано уточнену позову заяву до Офісу великих платників податків ДФС (далі – відповідач 1),  Головного управління ДФС у Луганській області (далі – ГУ ДФС у Луганській області, відповідач 2),  Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області (далі – відповідач 3), в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків ДФС та ГУ ДФС в Луганській області, що полягає у несвоєчасному наданні органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету та несвоєчасному внесенні в єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування узгодженої суми бюджетного відшкодування червня-липня 2013 року в сумі 1051487 грн;
- стягнути з державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської Служби України в Луганській області узгоджену суму бюджетного відшкодування за деклараціями червня-липня 2013 року (заява № 9051378186 від 19.08.2013 року) в сумі 1051487,00 грн., та суму пені за несвоєчасне повернення ПДВ податкового періоду липня 2013 року в розмірі 572392,49 грн. від суми боргу на користь ПРАТ «ЛИНІК» ідентифікаційний код 32292929 на рахунок в АТ «ОТП-Банк», м. Київ (т. 1 а.с. 144-148).
Ухвалою суду першої інстанції від 22.10.2019 року замінено первісного відповідача - Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління ДФС у Луганській області на належного відповідача - Офіс великих платників податків ДФС, залучено в якості відповідача ГУ ДФС у Луганській області та в якості співвідповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області (т. 1 а.с. 194-196).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 8 січня 2020 року  позов задоволений частково: стягнуто на користь ПрАТ «ЛИНІК» з Державного бюджету України узгоджені суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за декларацією за липень 2013 року у розмірі 1051487 грн.; у задоволенні решти позовних вимог – відмовлено (т. 2 а.с. 55-61).
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в зазначеній частині та задовольнити позов щодо стягнення на користь позивача суми нарахованої пені за несвоєчасне повернення узгодженої суми бюджетного відшкодування з ПДВ за декларацією за липень 2013 року в сумі 572392,49 грн. від суми боргу.
В обгрунтування доводів посилався на те, що моментом закінчення процедури судового оскарження податкових повідомлень-рішень, в тому числі форми «В1» № 0000281701, про начебто завищення розміру бюджетного відшкодування  в сумі 1051487 грн., штрафних санкцій в сумі 525743,50 грн. є дата першого рішення адміністративного суду апеляційної інстанції, тобто 23.12.2015 року. Обставини продовження подальшого оскарження ДПІ результатів вирішення спору у цій справі в апеляційному та касаційному порядку свідчасть про обізнаність контролюючого органу з фактом існування відповідних рішень суду та призводять до наявнсоті в діях ДПІ ознак бездіяльності з вирішення питання про повернення суми бюджетного відшкодування з ПДВ. Період часу після 22.12.2015 року (повернення апеляційної скарги) і до відкриття провадження за повторно поданою апеляційною скаргою не можна відносити до судового оскарження, оскільки судами не здійснювалися відповідні судові процедури.
Вважає, що судом зроблений невірний висновок щодо строку набрання рішенням законної сили і фактичної дати узгодження суми ПДВ, що підлягала відшкодуванню, оскільки такий висновок суперечить нормам матеріального та процесуального права, практиці Європейського суду з прав людини. Завершенням процедури судового оскарження ппр у справі № 812/826/15 є дата 23.12.2015 року, з якою пов`язано узгодження суми бюджетного відшкордування, а не дата повторного апеляційного розгляду, тому суд помилково відмовив у задоволенні вимоги про стягнення пені за цей період  (т. 2 а.с. 70-73).
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 01.04.2020 року допущено заміну відповідача – Головного управління ДФС у Луганській області  на Головне управління ДПС у Луганській області.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 02.04.2020 року допущено заміну відповідача 1 – Офісу великих платників податків ДФС на Офіс великих платників податків ДПС.
Відповідачем 1 поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скасувати рішення та відмовити у задоволенні позову, зазначив, що повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування (т. 2 а.с. 208-209).
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.
Представники відповідачів 1,2 заперечувавли проти доводів апеляційної скарги.
Представник відповідача 3 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчив доводи апеляційної скарги разом з відзивом на неї, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені наступні обставини справи. 
ПрАТ «ЛИНІК», код ЄДРПОУ 32292929, зареєстровано в якості юридичної особи виконавчим комітетом Лисичанської міської ради Луганської області    (т.1 а.с. 10-14, 191-192).
ПрАТ «ЛИНІК» є платником податку на додану вартість, що визнається та не оспорюється сторонами, та до вересня 2016 року перебувало на податковому обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління ДФС (далі – СДПІ) та Луганському управлінні Офісу великих платників податків ДФС, з 16.09.2016 переведено на податковий облік до Запорізького управління Офісу великих платників податків ДФС, а з 01.01.2018 року перебуває на податковому обліку в ГУ ДФС у Луганській області, що підтверджено представниками сторін під час розгляду справи по суті спору.
ПрАТ «ЛИНІК» 19.08.2013 року подано до СДПІ податкову декларацію з податку на додану вартість за липень 2013 року з додатками, у якій розраховано суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню у розмірі 1051487,00 грн, а також подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування на зазначену суму (т. 1 а.с 15-28).
У жовтні 2013 року податковим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку правомірності нарахування ПрАТ «ЛИНІК» від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту за червень 2013 року, липень 2013 року та бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за липень 2013 року, результати якої викладено в акті перевірки № 91/17-202/32292929 від 18.10.2013 (т. 1 а.с. 57-92).
Перевіркою встановлено, що ПрАТ «ЛИНІК» допущено порушення статей 198, 200 Податкового кодексу України, у тому числі п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України та завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ на суму 1051487,00 грн. за липень 2013 року.
На підставі акта перевірки № 91/17-202/32292929 від 18.10.2013 року прийнято податкові повідомлення-рішення від 06.11.2013 року, у тому числі податкове повідомлення-рішення форми «В1» № 0000281701 про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування ПДВ по деклараціям за липень 2013 року на суму 1051487,00 грн. (т. 1 а.с. 94).
Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 29.10.2015 року у справі   № 812/826/15 позовні вимоги ПрАТ «ЛИНІК» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задоволено, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 06.11.2013, у тому числі і податкове повідомлення-рішення форми «В1» № 0000281701 про завищення розміру бюджетного відшкодування у сумі 1051487,00 грн (т. 1 а.с. 29-35).
Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 23.12.2015 року у справі № 812/826/15 апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29.10.2015 року повернуто через неусунення недоліків апеляційної скарги у строк, встановлений судом (т. 1 а.с. 38).
Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.10.2016 року у справі № 812/826/15 апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального Головного управління ДФС на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29.10.2015 року залишено без задоволення, постанову Луганського окружного адміністративного суду від 29.10.2015 у справі № 812/826/15 залишено без змін (т. 1 а.с. 136-137).
Таким чином постанова Луганського окружного адміністративного суду від 29.10.2015 року у справі № 812/826/15 набрала законної сили 11 жовтня 2016 року.
Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначено статтею 200 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 200.7 статті 200 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.
На підставі пункту 200.8 статті 200 Податкового кодексу України до податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій. У разі якщо митне оформлення товарів, вивезених за межі митної території України, здійснювалося з використанням електронної митної декларації, така електронна митна декларація надається контролюючим органом за місцем митного оформлення контролюючому органу за місцем обліку такого платника податків в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідно до закону.
Пунктом 200.10 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, контролюючий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.
Згідно із пунктом 200.11 статті 200 Податкового кодексу України контролюючий орган має право провести документальну перевірку платника податку в разі, якщо розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено за рахунок від`ємного значення, сформованого за операціями: за періоди до 1 липня 2015 року, що не підтверджені документальними перевірками; з придбання товарів/послуг у платників податку, що використовували спеціальний режим оподаткування, визначений відповідно до статті 209 цього Кодексу, за період до 1 січня 2016 року.
Відповідно до пункту 200.12 статті 200 Податкового кодексу України контролюючий орган зобов`язаний протягом п`яти робочих днів після закінчення перевірки: або подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету; або за заявою платника податку до відповідного контролюючого органу зарахувати таку суму в рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до Державного бюджету України.
Згідно з пунктом 200.13 статті 200 Податкового кодексу України на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.
Наведені норми пунктів 200.12 та 200.13 статті 200 Податкового кодексу України узгоджуються з пунктами 6 та 9 Порядку взаємодії органів державної податкової служби та органів казначейської служби в процесі відшкодування податку на додану вартість, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2011 року № 39 (далі - Порядок № 39).
Пунктом 200.14 статті 200 Податкового кодексу України визначено, що якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки сум бюджетного відшкодування, визначених у пункті 200.11 цієї статті, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:
а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду;
б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;
в) у разі з`ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.
Пунктом 37 підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу передбачено, що з 1 липня 2015 року призупиняється дія підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78, абзацу четвертого пункту 82.4 статті 82, пункту 200.11 статті 200 цього Кодексу, а також дія пункту 200.14 статті 200 цього Кодексу в частині проведення документальних позапланових виїзних перевірок.
Бюджетне відшкодування сум податку на додану вартість, задекларованих до відшкодування до 1 липня 2015 року, здійснюється у порядку, визначеному статтею 200 цього Кодексу у редакції, що діяла станом на 1 липня 2015 року.
Так, п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України передбачав, що у разі якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.
Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.
Оскільки постанова Луганського окружного адміністративного суду від 29.10.2015 року у справі № 812/826/15 про скасування податкового повідомлення-рішення від 06.11.2013 року форми «В1» № 0000281701 про зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування ПДВ по декларації за липень 2013 року на суму 1051487,00 грн. набрала законної сили 11 жовтня 2016 року, то сума бюджетного відшкодування ПДВ за липень 2013 року набула статусу узгодженої.
Тобто, податковий орган зобов`язаний був подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок про відшкодування позивачу з бюджету ПДВ по декларації за липень 2013 року протягом п`яти робочих днів з дня отримання ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року у справі № 812/826/15.
Відповідачами не надано доказів того, що податковий орган, а на той час ПрАТ «ЛИНІК» вже перебувало на податковому обліку в Запорізькому управлінні Офісу ВПП ДФС (з 16.09.2016 року), виконано обов`язок, передбачений п. 200.15 ст. 200 Податкового кодексу України в частині направлення висновку про відшкодування позивачу ПДВ за липень 2013 року у загальній сумі 1051487,00 грн.
Тобто, першим відповідачем (Офісом ВПП ДФС) порушено право ПрАТ «ЛИНІК» на отримання з бюджету суми відшкодування з ПДВ по деклараціям за липень 2013 року та допущено протиправну бездіяльність. 
З 01.01.2017 року набрав чинності Закон України від 21.12.2016 року № 1797-VІІІ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» (далі – Закон № 1797), яким змінений порядок повернення сум бюджетного відшкодування шляхом запровадження формування Реєстрів заяв про повернення сум бюджетного відшкодування.
Вказаним Законом розділ XX Податкового кодексу України "Перехідні положення" доповнено пунктом 56, відповідно до якого до 1 лютого 2017 року центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, формує у хронологічному порядку надходження заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовані з бюджету. Відшкодування узгоджених сум податку на додану вартість, зазначених у такому реєстрі, здійснюється в хронологічному порядку відповідно до черговості надходження заяв про повернення таких сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість в межах сум, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік. Розподіл сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість, визначених законом про Державний бюджет на відповідний рік, між Тимчасовим реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, зазначеним у цьому пункті, та Реєстром заяв про повернення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість здійснюється Кабінетом Міністрів України.
Положення статті 200 Податкового кодексу України також зазнали змін, зокрема, пунктом 200.7 вказаної статті визначено, що формування Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування здійснюється на підставі баз даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує податкову і митну політику, та центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Заяви про повернення сум бюджетного відшкодування автоматично вносяться до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування протягом операційного дня їх отримання у хронологічному порядку їх надходження. Повернення узгоджених сум бюджетного відшкодування здійснюється у хронологічному порядку відповідно до черговості внесення до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
З 1 січня 2017 року запроваджено два різних самостійних реєстра, а саме Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування на підставі реєстрів заяв про повернення суми бюджетного відшкодування платникам податку, які відповідають та які не відповідають критеріям, визначеним пунктом 200.19 статті 200 ПК України та Тимчасовий реєстр заяв, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми ПДВ не відшкодовано з бюджету.
Матеріалами справи встановлено, що Офіс ВПП ДФС після зміни порядку повернення сум бюджетного відшкодування шляхом запровадження формування Реєстрів заяв про повернення сум бюджетного відшкодування не вніс до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування заяви ПрАТ «ЛИНІК» про повернення суми бюджетного відшкодування з ПДВ по декларації за липень 2013 року у розмірі 1051487,00 грн.
Листом від 21.08.2018 року № 3282/8/12-32-04-02-07 Головне управління ДФС у Луганській області направило до ДФС України актуальну інформацію щодо бюджетного відшкодування податку на додану вартість з Тимчасового реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, за якими станом на 1 січня 2017 року суми податку на додану вартість не відшкодовано з бюджету (т. 1 а.с. 222-224). 
Згідно витягу з додатку до вказаного листа ГУ ДФС у Луганській області  направлено до ДФС України інформацію про внесені до Тимчасового реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування також і по ПрАТ «ЛИНІК», зокрема, зазначено суму залишку бюджетного відшкодування ПДВ за липень  2013 року у розмірі 1051487,00 грн. (т. 1 а.с. 225).
Отже, узгоджена ПрАТ «ЛИНІК» сума бюджетного відшкодування податку на додану вартість за липень 2013 року внесена до Тимчасового реєстру заяв про повернення сум бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року.
На даний час нормами Податкового кодексу України або будь-якого іншого нормативно-правового акта не встановлено механізму перенесення сум бюджетного відшкодування ПДВ з Тимчасового реєстра заяв про повернення сум бюджетного відшкодування, поданих до 1 лютого 2016 року, до Реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування.
Та обставина, що позивач до тепер не отримав бюджетного відшкодування ПДВ по деклараціям за липень 2013 року не може бути підставою для зобов`язання державного органу діяти всупереч порядку, визначеного законом.
З урахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України та Головного управління ДФС в Луганській області, що полягає у несвоєчасному наданні органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету та несвоєчасному внесенні в єдиний Реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування узгодженої суми бюджетного відшкодування за липень 2013 року в сумі 1051487,00 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Разом з цим суд зазначає, що на час розгляду адміністративної справи чинним законодавством не передбачений механізм відшкодування сум ПДВ, включених до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування, та структури такого реєстру. Отже на час розгляду адміністративної справи Тимчасовий реєстр заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не працює.
За таких обставин, із врахуванням встановленого судом права ПРАТ «ЛИНІК» на бюджетне відшкодування ПДВ по декларації за липень 2013 року у розмірі 1051487,00 грн., а також відсутність механізму реального відшкодування платнику податків узгодженої суми бюджетного відшкодування вказаного податку, такий спосіб захисту порушеного права як зобов`язання контролюючого органу внести заяву про повернення суми бюджетного відшкодування до Тимчасового реєстру заяв про повернення суми бюджетного відшкодування не призведе до ефективного відновлення права платника податків.
Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував, що поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на речі матеріального світу та не залежить від формальної класифікації, прийнятої у національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть розглядатися як «майнові права», а отже, як «майно» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Бейелер проти Італії» від 05 січня 2000 року) (Beyeler v. Italy, заява № 33202, § 100)).
За певних обставин «легітимне очікування» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя (див. mutatis mutandis рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 червня 2014 року (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine, заяви № 68385/10 та      № 71378/10, § 35)).
ЄСПЛ у рішенні у справі «Інтерсплав проти України» від 09 січня 2007 року зазначив, що юридична особа-платник ПДВ мала достатньо підстав сподіватись на відшкодування цього податку, так само як і на компенсацію за затримку його виплати, та встановив, що заявник мав захищений статтею 1 Першого протоколу до Конвенції майновий інтерес (Intersplav v. Ukraine, заява № 803/02, § 31-32). ЄСПЛ констатував порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції у справі з огляду на постійні затримки відшкодування і компенсації ПДВ у поєднанні із відсутністю ефективних засобів запобігання або припинення такої адміністративної практики, та зазначив, що і стан невизначеності щодо часу повернення коштів заявника порушували «справедливий баланс» між вимогами публічного інтересу та захистом права на мирне володіння майном (§ 40).
Оскільки податкове законодавство передбачає право позивача на повернення суми бюджетного відшкодування ПДВ, не відшкодованого платнику протягом визначеного законодавством строку, позивач у цій справі має майновий інтерес щодо відшкодування з бюджету ПДВ по декларації за липень  2013 року у розмірі 1051487,00 грн., які охоплюються поняттям «майно» в аспекті частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Верховенство права, як основоположний принцип адміністративного судочинства, визначає спрямованість судочинства на досягнення справедливості та надання ефективного захисту.
Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ефективним способом захисту, який забезпечить поновлення порушеного права позивача є саме стягнення з Державного бюджету України на користь ПРАТ «ЛИНІК» заборгованості щодо бюджетного відшкодування ПДВ за липень  2013 року у розмірі 1051487,00 грн.
Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 12.02.2019 року у справі № 826/7380/15.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення з Державного бюджету України узгодженої сум бюджетного відшкодування по декларації за липень  2013 року у розмірі 1051487,00 грн. 
Також, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині відшкодування позивачу пені на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість.
Пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.
Аналіз вказаних положень дозволяє суду зробити висновок про те, що нарахування пені пов`язується саме із недотриманням суб`єктами владних повноважень положень статті 200 Податкового кодексу України, яка визначає, зокрема, комплекс дій, необхідних для своєчасного повернення сум бюджетної заборгованості з податку на додану вартість.
Згідно п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України кінцевий строк періоду нарахування пені є день погашення такої заборгованості.
Однак, положення п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України не обмежують платника податку на заявлення вимог про стягнення пені, нарахованої на заборгованість бюджету з відшкодування ПДВ, у будь-який час між початком та завершенням періоду нарахування пені.
Щодо строку, за який платник податку має право на нарахування пені на заборгованість з ПДВ суд виходить з того, що статтею 200 Податкового кодексу України (в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено певні процедури перевірки правомірності заявлення сум бюджетного відшкодування та узгодження заборгованості бюджету.
Зі змісту п. 200.23 ст. 200 Податкового кодексу України вбачається, що узгоджені суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість та на зазначені суми нараховується пеня протягом строку дії заборгованості, включаючи день погашення.
Порядок узгодження заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість також визначено статтею 200 Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), а саме вказаною нормою передбачено обов`язок контролюючого органу провести камеральну перевірку заявлених у декларації даних в продовж 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, а за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, контролюючий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки. (пункти 200.10, 200.11 ст. 200 ПК України).
Якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган надсилає платнику податку відповідні податкові повідомлення-рішення (п. 200.14 ст. 200 ПК України). 
Згідно з пунктом 200.15 статті 200 ПК України у разі, якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов`язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.
Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п`яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов`язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.
Відповідно до пункту 200.12 статті 200 ПК України після закінчення процедури судового оскарження контролюючий орган зобов`язаний у п`ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.
Пунктом 200.13 статті 200 ПК України передбачено, що на підставі отриманого висновку відповідного контролюючого органу орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п`яти операційних днів після отримання висновку контролюючого органу.
Тобто, дата, з якої розпочинається нарахування пені залежить від дати отримання податковим органом рішення суду + 5 робочих днів на подання висновку + 5 операційних днів на перерахування коштів.
Позивачем у розрахунку пені, заявленої у позові, самостійно визначено період її нарахування з 03 жовтня 2013 року та самостійно визначено кінцеву дату розрахунку пені на заборгованість бюджету з відшкодування податку на додану вартість за липень 2013 року, а саме по 15 червня 2016 року (т. 1 а.с. 180).
Під час розгляду даної справи судом встановлено, що за результатами документальної позапланової виїзної перевірки податковим органом прийнялось 6 листопада 2013 року податкове повідомлення-рішення форми «В1» № 0000281701 про зменшення позивачу бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за липень 2013 року на 1051487,00 грн.
Вказане податкове повідомлення-рішення оскаржувалось у судовому порядку та було скасоване постановою Луганського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2015 року, яка набрала законної сили на підставі ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року у справі № 812/826/15.
Станом на 15 червня 2016 року (кінцева дата нарахування пені, заявленої у даній справі) сума податку на додану вартість по декларації за липень 2013 року у розмірі 1051487,00 грн. не набула статусу узгодженої, а тому вимоги щодо стягнення пені, заявлені у даному позові є необґрунтованими.
Посилання позивача на те, що сума ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню є узгодженою з моменту подачі декларації в силу статті 54 Податкового кодексу України суд вважає необґрунтованим, оскільки дана норма стосується обчислення платником податків податкового зобов`язання, а не зобов`язання бюджету перед платником податків.
Також, є безпідставним посилання позивача на положення п. 129.1.2 статті 129 Податкового кодексу України, як на підставу нарахування пені за весь період судового оскарження податкових повідомлень рішень про зменшення сум бюджетного відшкодування.
Відповідно до п. 129.1.2 статті 129 Податкового кодексу України пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).
Зазначена норма стосується строків погашення податкового зобов`язання та відповідальності платника податку за їх порушення.
Як зазначалось раніше спеціальною нормою, яка регулює порядок відшкодування ПДВ є стаття 200 Податкового кодексу України.
Вказана стаття встановлює обов`язкові процедури узгодження бюджетної заборгованості та містить обов`язок податкового органу направити відповідний висновок лише після закінчення судового оскарження. Отже, весь період судового оскарження не включається до періоду існування заборгованості бюджету з відшкодування податку на додану вартість.
З огляду на вказане суд вважає, що застосування статті 129 Податкового кодексу України до правовідносин щодо відшкодування бюджетної заборгованості з податку на додану вартість є неможливим.
Отже, позовні вимоги ПрАТ «ЛИНІК» в частині стягнення пені за несвоєчасне повернення ПДВ податкового періоду липня 2013 року, розрахованої станом на 15.06.2016 року, задоволенню не підлягають.
Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні. 
Керуючись ст.ст. 195, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія»  - залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 8 січня 2020 року у справі  № 812/967/16 за позовом  Приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія»  до  Офісу великих платників податків ДПС,  Головного управління ДПС у Луганській області,  Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та пені – залишити без змін.
Повний текст постанови складений 10 червня 2020 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, але не меше строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                                              Т.Г. Арабей

                                                                                                                     Г.М. Міронова