ПОСТАНОВА
Іменем України

21 травня 2020 року 
Київ
справа №340/244/16-а
адміністративне провадження №К/9901/34742/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Косівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Сільгосптехніка», за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Гулида Р.М., Кузьмича С.М., Улицького В.З. від 21.02.2017,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У травні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Косівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - УПФ, пенсійний орган, відповідач), третя особа - Приватне акціонерне товариство «Сільгосптехніка» (далі - ПрАТ «Сільгосптехніка»), у якому просив: 
-          визнати неправомірною відмову Верховинського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Косівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо призначення йому пільгової пенсії;
-          зобов`язати відповідача призначити йому пільгову пенсію як такому, що має загальний страховий стаж роботи не менше 26 років, з яких не менше 12 років і 6 місяців був зайнятий повний робочий день на посаді зварювальника (далі - спірна пенсія).
2.          У позові наводились аргументи про те, що ОСОБА_1 має право на призначення йому спірної пенсії на підставі положень пункту «б» частини першої статті 13 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), оскільки більше 16 років, у період з серпня 1982 року по січень 1999 року, на протязі повного робочого тижня виконував роботу   електрогазозварника, а тому наполягав на протиправності відмови УПФ у призначенні йому такої пенсії.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
3.          Постановою Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25.08.2016 позов задоволено. Визнано неправомірною відмову відповідача щодо призначення позивачу спірної пенсії та зобов`язано пенсійний орган призначити таку ОСОБА_1 з 19.04.2016 як особі, яка має загальний стаж роботи не менше 26 років, з яких не менше 12 років і 6 місяців була зайнята повний робочий день на посаді електрогазозварника.
4.          Приймаючи таку постанову, суд першої інстанції виходив з того, що, як встановлено під час судового розгляду справи і підтверджено наявними у ній матеріалами, позивач, відповідно до вимог статті 62 Закону №1788-XII та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), дійсно у період з 02.08.1982 по січень 1999 року працював повний робочий день на посаді електрогазозварника й це доводять показання свідків.
5.          З урахуванням цього, суд дійшов висновку про відсутність у даному випадку підстав для відмови в призначенні позивачу спірної пенсії, у зв`язку з чим визнав дії пенсійного органу неправомірними і зобов`язав останнього призначити таку пенсію з дати звернення за нею до відповідача.
6.          З такою позицією не погодився Львівський  апеляційний адміністративний суд, який постановою від 21.02.2017 скасував постанову суду першої інстанції, а в задоволенні позову відмовив.
7.          Апеляційний суд мотивував свої висновки тим, що УПФ правомірно відмовило позивачу в призначенні спірної пенсії з огляду на відсутність документів, які підтверджують проведення атестації робочого місця електрогазозварника на підприємстві, де працював ОСОБА_1 .
Короткий зміст вимог касаційної скарги
8.          Не погоджуючись з постановою апеляційного суду, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить її скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
9.          Відповідно до встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, ОСОБА_1 , дійсно, працював на посаді електрогазозварника у Верховинському ремонтно-транспортному підприємстві правонаступником якого є ПрАТ "Сільгосптехніка" з 02.08.1982 по 04.01.1999, що підтверджується записами у його трудовій книжці. Відповідно, стаж позивача на посаді електрогазозварника згідно записів в трудовій книжці складає 16 років 5 місяців 3 дні, тобто більше 12 років 6 місяців при загальному стажі 26 років 1 місяць 4 дні станом 19.04.2016 - день звернення за призначенням спірної пенсії.
10.          У квітні 2016 року позивач звернувся до Верховинського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій Косівського об`єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області за призначенням спірної пенсії як електрогазозварнику.
11.          Листом Верховинського відділу з питань призначення, перерахунку та виплати пенсій   Косівського об`єднаного управління ПФУ Івано-Франківської області від 06.05.2016 йому відмовлено у призначенні пільгової пенсії, з тих мотивів, що необхідно представити уточнювальні довідки щодо спеціального стажу роботи, в яких має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
12.          Суди також встановили, що згідно з листом ПрАТ "Сільгосптехніка" за вих.№19 від 13.04.2016, яке є правонаступником Верховинського виробничого відділення "Сільгосптехніка", де позивач працював електрогазозварником, видати уточнюючу довідку про стаж його роботи немає можливості, оскільки всі документи були знищені пожежею, яка мала місце 21.12.2009 року в адміністративній споруді.
13.          В той же час, факт роботи ОСОБА_1 на посаді електрогазозварника протягом повного робочого дня у Верховинському ремонтно-транспортному підприємстві, правонаступником якого є ПрАТ "Сільгосптехніка", крім записів в трудовій книжці підтверджується свідоцтвом №7 від 15.12.1985, із якого видно, що йому дозволено працювати на електрогазозварювальних апаратах, почесними грамотами, із яких видно, що позивач нагороджувався, як електрогазозварник за досягнуті показники по результатах роботи у 1987 та 1988 роках.
14.          Окрім цього, факт роботи ОСОБА_1 електрогазозварником в Верховинському РТП в період 1982-1999 років підтвердили свідки ОСОБА_2 , які вказали, що працювали разом із ним та були зайняті на роботі електрогазозварника повний робочий день.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
1.          В обґрунтуванні вимог касаційної скарги зазначено, що єдиною підставою для відмови у призначенні спірної пенсії було ненадання уточнюючої довідки, яку, як з`ясовано у ході розгляду справи, позивач не має можливості надати, оскільки усі документи знищені пожежею у 2009 році.
2.          Скаржник зазначає, що відмовляючи у задоволенні позову лише на підставі відсутності документів, які підтверджують проведення атестації робочих місць на підприємстві, апеляційний суд повністю проігнорував інші обставини справи, а тому дійшов помилкового висновку про законність відмови відповідача у призначенні йому спірної пенсії.
3.          У касаційній скарзі також наголошується на тому, що суд апеляційної інстанції не перевірив жодними доказами факт проведення чи непроведення атестації робочого місця позивача, а лише послався на відсутність документів, які це підтверджують. Однак, як слушно і обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, такі документи не можуть бути надані, оскільки знищені внаслідок пожежі на підприємстві.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.          Так, відповідно до статті 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична,   соціальна, правова держава. Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
5.          Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2012 від 25.01.2012, згідно якого «Основними завданнями   соціальної держави   є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї».
6.          Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
7.          Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
8.          За змістом пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII на пільгових умовах право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи   мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
9.          Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
10.          У пунктах 1, 2 Порядку №637, прийнятого на виконання вищевказаної норми Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
11.          Пунктом 17 вищевказаного Порядку визначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
12.          Також, пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01.12.2005 №1451/11731 (далі - Порядок №383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
13.          Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.
14.          Згідно з пунктом 4.3 Порядку № 383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.
15.          Пунктом 10 Порядку № 383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
16.          Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі ж, коли такі довідки неможливо одержати у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
17.          Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі - Порядок №442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 01.09.1992 №41 (далі - Методичні рекомендації).
18.          Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
19.          Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
20.          Статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено адміністративну відповідальність керівників суб`єктів господарювання. Порушення терміну проведення атестації робочих місць за умовами праці та порядку її проведення тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
21.          У разі, якщо непроведення атестації мало своїм наслідком заподіяння шкоди здоров`ю працівнику, керівник підприємства може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за статтею 271 Кримінального кодексу України.
22.          Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
23.          За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
24.          Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
25.          При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
26.          Колегія суддів наголошує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29   Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України)   до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.
27.          Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
28.          Відповідно ж до частини першої статті 7 Закону України від 14.10.1992 №2694-XII «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.
29.          Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.
30.          Сукупність вищенаведених правових норм, дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).
31.          Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.
32.          Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.
33.          Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
34.          Відтак, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII.
35.          При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць   власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
36.          Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць   власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
37.          Аналогічна правова позиція наведена у постанові Великої Палати від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
38.          Поряд із цим, колегія суддів відзначає, що у даному випадку непроведення атестації робочого місця позивача не слугувало підставою для відмови у призначенні йому спірної пенсії, цим обставинам пенсійний орган не надавав жодної оцінки, а відтак не пов`язував із цим свій висновок про відсутність у ОСОБА_1 права на пільгове пенсійне забезпечення.
39.          Відмовляючи у задоволенні позову з вищенаведених підстав, апеляційний суд вийшов за межі предмету доказування у цій справі й фактично позбавив позивача гарантованого йому Конституцією України права на соціальне забезпечення з причин, які уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії орган не вказував.
40.          Враховуючи, що усі документи, які підтверджували стаж роботи позивача, були знищені внаслідок пожежі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин пункту 17 Порядку №637, який передбачає можливість підтвердження стажу роботи у такому випадку на підставі показань свідків.
41.          Враховуючи, що факт роботи ОСОБА_1 електрогазозварником в Верховинському РТП в період 1982-1999 років підтвердили свідки ОСОБА_2 , які вказали, що працювали разом із ним та були зайняті на роботі електрогазозварника повний робочий день, а непроведення атестації робочих місць не може бути підставою для відмови у призначенні спірної пенсії й, більше того, у спірних правовідносинах не поставало, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно задоволення даного позову.
42.          В свою чергу, апеляційний суд, неправильно застосувавши норми матеріального і порушивши норми процесуального права, помилково скасував законну і обґрунтовану постанову суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
43.          Відповідно до пункту 4 частин першої статті 349, частини першої статті 352 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині. Суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
44.          Оскільки за наслідками розгляду цієї справи Верховним Судом у межах повноважень, визначених статтею 341 КАС України, встановлено, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги.
45.          За наведеного, оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі постанови суду першої інстанції.
46.          Керуючись статтями 345, 349, 352, 355, 356 підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України, пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.01.2020 №460-IX, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 21.02.2017 скасувати та залишити в силі постанову Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 25.08.2016.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                       Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                 Я.О. Берназюк

                                                                                                     В.М. Шарапа