ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2020 р.                                                                  Справа №914/2419/19
Західний апеляційний господарський суд у складі:
Головуючого судді:           Плотніцького Б.Д.
Суддів:                                            Кордюк Г.Т.
                                        Кравчук Н. М.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення  (виклику) учасників справи
розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Львівська залізниця" від 12.03.2020р за №4Ю-614 
на рішення Господарського суду Львівської області від 11.02.2020, суддя Козак І.Б. (повний текст складено та підписано 18.02.2020),
у справі           №914/2419/19,
за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", м. Дніпро,
до відповідача    Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі регіональної філії "Львівська залізниця", м. Львів,
про стягнення    42590,36 грн. заборгованості.

                                                            ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.02.2020 у справі №914/2419/19 позовні вимоги задоволено частково. Закрито провадження у справі в частині стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі регіональної філії "Львівська залізниця" на користь Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" пені    14930,55грн. Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця  в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" на користь    Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод" 14    687,64    грн пені, 5    080,05 грн. інфляційних втрат, 1    274,20 грн. 3% річних та 991,56 грн. судового збору.
17 березня 2020 року на вказане рішення суду поступила апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Львівська залізниця" від 12.03.2020р за №4Ю-614. Апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 11.02.2020 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким закрити провадження у цій справі, щодо позовних вимог про стягнення 3% річних на суму 413,66 грн які є тотожними з позовними вимогами у справі №914/2199/18, а в задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.
Апелянт  зазначив, що суд першої інстанції невірно, на його думку, здійснив розрахунок пені, за рахунками № 154, №155, №156, №157. Вказує, що суд також не застосував під час вирішення спору ч.6 ст 232 ГК України. На думку апелянта, висновок про те, що решта суми пені, яка підлягає стягненню складає 14  239, 07 грн. є неправомірним, необґрунтованим, ґрунтується на не повному з`ясуванні судом усіх обставин цієї справи та суперечить вимогами Договору. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечив проти її задоволення, при цьому вказав, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків та належним чином дослідив всі обставини справи. При цьому зазначив, що доводи відповідача, з приводу того, що період нарахування 3% річних є тотожним з справою 914/2199/18 є необгрунтованим, оскільки розрахунок було здійснено з 13.07.2018 року по 15.11.2018 р, що складає 126 днів.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Львівська залізниця" від 12.03.2020р за №4Ю-614  на рішення Господарського суду Львівської області від 11.02.2020 у справі №914/2419/19 в порядку  спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Апеляційний господарський суд, розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, дійшов висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Як вбачається з матеріалів справи 26.07.2016 р. між сторонами спору укладено №Л/Т-16884/НЮ-16023п про надання послуг з капітального ремонту лінійного обладнання тепловозів в обсязі КР-2.
Відповідно до п.4.2 договору розрахунок за ремонт лінійного обладнання тепловозів проводиться замовником на протязі 30 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту приймання наданих послуг. Разом з Актом приймання наданих послуг виконавець направляє замовнику рахунок та фактичну калькуляцію з розшифровками матеріальних і трудових затрат. Акти приймання наданих послуг зі сторони замовника підписують уповноважені особи на їх підписання згідно виданих довіреностей. Зі сторони виконавця акти приймання наданих послуг підписують уповноважені представники виконавця на підставі відповідних довіреностей.
Позивачем виконано на замовлення відповідача ремонтні роботи лінійного обладнання та виставлено рахунки на оплату робіт:
·По компресорам К2Лок №88233, №28190, Рахунок №155 від 12.07.2018р. на суму 47096,64 грн, Акт №155 від 12.07.2018р. приймання наданих послуг;
·По компресорам К2Лок №81210, Рахунок №156 від 12.07.2018р. на суму 54954,00 грн, Акт №156 від 12.07.2018р. приймання наданих послуг;
·Ремонт компресорів К2Лок №75-149, Акт №157 від 12.07.2018р. приймання наданих послуг, рахунок №157 від 12.07.2018р. на суму 54954,00 грн.
·Ремонт регулятора числа обертів №1418, №3436, Акт №154 від 12.07.2018р. приймання наданих послуг, рахунок №154 від 12.07.2018р. на суму 33244,80 грн
·Ремонт компресора к2лок, Акт №245 від 23.10.2018р. приймання наданих послуг, рахунок №245 від 23.10.2018р. на суму 54954,00 грн.
·Ремонт компресора к2лок теп.ЧМЕЗ №84575, Акт №246 від 23.10.2018р. приймання наданих послуг, рахунок №246 від 23.10.2018р. на суму 54954,00 грн.
Позивачем також подано податкові накладні на надані послуги з ремонту по зазначених вище Актах виконаних робіт/наданих послуг.
Листом №15-01/683 від 18.09.2018р. позивач звертався до відповідача з претензією погасити існуючу заборгованість за договором №Л/Т-16884/НЮ-16023п.
Ухвалою суду від 20.12.2018р. у справі №914/2199/18 провадження за позовом Приватного акціонерного товариства  Дніпропетровський тепловозоремонтний завод  до Акціонерного товариства  Українська залізниця  в особі регіональної філії  Львівська залізниця  Публічного акціонерного товариства  Українська залізниця  про стягнення 176  372 грн. 36 коп. (з яких: 157  277,04 грн.  основний борг; 9  807,14 грн.  пеня; 7  659,39 грн.  інфляційні; 1628,79 грн.  3% річних) закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову.
Між сторонами виникли взаємні права та обов`язки на підставі укладеного договору наданих послуг.
Згідно з частиною 1  статті 901 Цивільного кодексу України  за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1  ст.903 ЦК України).
Позивач виконав роботи по ремонту лінійного обладнання відповідача (ремонт компресорів) та виставив відповідачу рахунки на оплату послуг: 12.07.2018р. №154, 155, 156, 157 (чотири рахунки) та 23.10.2018р. №245, 246 (два рахунки).
Статтею 509 ЦК України  передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися  від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч.1  ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст.692 ЦК України).
В силу вимог статті  610, частини першої статті  612 Цивільного кодексу України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідач оплатив виставлені рахунки, але із простроченням. Так, по рахунках від 12.07.2018р. №154, 155, 156, 157 останнім днем оплати позивач зазначає  10.08.2018р.
Відповідно до п.4.2 договору розрахунок за ремонт лінійного обладнання тепловозів проводиться замовником  на протязі 30 календарних днів з моменту підписання сторонами Акту приймання наданих послуг.
При цьому, з жодного з наданих позивачем Актів виконаних робіт/наданих послуг не можливо встановити «момент підписання» такого акта, але є дата підписання  12.07.2018р., тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, датою підписання кожного з Актів №154, 155, 156, 157  є 12.07.2018р.
Визначаючи кінцеву дату розрахунку відповідача як замовника за актами та виставленими рахунками №154, 155, 156, 157, останнім календарним днем оплати кожного рахунку є 10.08.2018р., як вірно зазначає позивач і визнає відповідач. Тобто, початок періоду нарахування штрафних санкцій  - 11.08.2018р.
Заперечуючи проти нарахованих штрафних санкцій по рахунках №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р., апелянт зазначає, що ухвалою суду від 20.12.2018р. (суддя Цікало А.І.) у справі №914/2199/18 провадження за позовом Приватного акціонерного товариства  Дніпропетровський тепловозоремонтний завод  до Акціонерного товариства  Українська залізниця  в особі регіональної філії  Львівська залізниця  Публічного акціонерного товариства  Українська залізниця  про стягнення 176  372 грн. 36 коп. (з яких: 157  277,04 грн.  основний борг; 9  807,14 грн.  пеня; 7  659,39 грн.  інфляційні; 1  628,79 грн.  3% річних) закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову. Період нарахування санкцій у справі №914/2199/18: з 11.08.2018 по 15.11.2018р.
Як вірно зазначає апелянт, період нарахування штрафних санкцій у цій справі частково включає період нарахування штрафних санкцій справи №914/2199/18, а саме: період нарахування  пені: з 11.08.2018р. по 15.11.2018р.,  період нарахування інфляційних втрат: з червня по вересень 2018р., період нарахування 3% річних: з 13.07.2018р. по 15.11.2018р.
У справі №914/2419/19 період нарахування штрафних санкцій по рахунках №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р. такий:
·Пені: з 11.08.2018р. по 10.02.2019р.
·Інфляційних втрат: серпень 2018р. по січень 2019р.
·3% річних: з 11.08.2018р. по 10.02.2019р.
Відповідач зазначає, що оскільки у справі №914/2199/18 закрито провадження у зв`язку з відмовою позивача від позову, а відповідно до ч.3 ч. 231  ГПК України  уразі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається, однак позивач у цій позовній заяві звернувся до того ж відповідача, частково з тих же підстав, і частково по тих же рахунках в межах тих же періодів, провадження у справі №914/2419/19 підлягає закриттю в межах періодів штрафних санкцій, які накладаються зі періодами штрафних зі справи №914/2419/18 на підставі п.3 ч.1  ст.231 ГПК України.
Відповідно до п.3 ч.1  ст.231 ГПК України  суд закриває провадження у справі, якщо, серед іншого, встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої  статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою  статті 175 цього Кодексу  (є таке, що набрало законної сили, рішення чи  ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами).
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції врахувавши вищенаведені аргументи, провівши розрахунок штрафних санкцій в межах періодів, визначених позивачем, вірно встановив, що слід закрити провадження у справі на підставі п.3 ч.1  ст.231 ГПК України  в межах періодів нарахування штрафних санкцій, які співпадають з періодами нарахування, визначеними у справі №914/2199/18. А отже правомірно закрив провадження у справі по рахунках №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р. в частині заявленої до стягнення суми пені  14  930,55грн.  Решта суми пені  14  239,07 грн. є правомірно стягнутою з відповідача.
Щодо решти нарахованих штрафних санкцій по  рахунках №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р.,  колегія суддів, перевіривши розрахунки, проведені судом першої інстанції дійшла висновку про правомірність до стягнення з відповідача  5  080,05грн. інфляційних втрат та 1  202,20 грн. 3% річних.
Щодо нарахованих штрафних санкцій по  рахунках №245, 246 від 23.10.2018р.,  то, як зазначає відповідач, Залізниця здійснила їх оплату 30.11.2018р., а завод зазначає, що 21.11.2018р. є останнім днем сплати цих двох рахунків. Тобто, враховуючи норму  ст.253 ЦК України, останнім днем сплати рахунків повинна бути дата 22.11.2018р.
Встановлюючи період нарахування штрафних санкцій щодо рахунків №245, 246 від 23.10.2018р., суд встановив, що останнім днем їх оплати  є 22.11.2018р., а не 21.11.2018р., як визначив позивач. Тому, датою початку прострочення заборгованості відповідача по цих двох рахунках є 23.11.2018р. - дата оплати залізницею двох вищезазначених рахунків  30.11.2018р, що визнається двома сторонами спору. Період нарахування пені по рахунках №245, 246: 22.11.2018р. - 30.11.2018р.  Період нарахування 3% річних: 72,00 грн.
П.1.9 постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», де зазначено про те, що  день фактичної оплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення  інфляційних нарахувань та пені. Тому включення позивачем дат оплат у період розрахунку 3% річних є правомірним.
У пункті 1.12 цієї ж Постанови роз`яснено, що з огляду на вимоги частини першої статті  47  і статті  43 Господарського процесуального кодексу України  (далі -  ГПК) господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи  самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Перевіривши проведені судом першої інстанції  розрахунки, колегією суддів встановлено правомірність до стягнення з відповідача 758,82 грн. пені та 72,00 грн. 3% річних.
Одночасно відповідачем було заявлено про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені, заявленої до 17.11.2018р. (по рахунках №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р. в частині правомірно заявленої до стягнення суми пені  14239,07 грн.).
Главою 19 ЦК України  визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Відповідно до  ст. 257 ЦК України  загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Спеціальна  один рік.
Згідно з ч. 3  ст. 267 ЦК України  позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених  ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. Cплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4  ст. 267 ЦК України).
Порядок відліку позовної давності наведено у  ст. 261 ЦК України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається  від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (постанова ВСУ у складі КГС України від 13.02.2019р. у справі №924/312/18) .
Суд звертає увагу відповідача на те, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог про стягнення пені, заявленої до 17.11.2018р. (по рахунках №154, 155, 156, 157 від 12.07.2018р. в частині правомірно заявленої до стягнення суми пені 14239,07 грн.), оскільки позов поданий до суду 18.11.2018р. (дата штемпеля ВПЗ на поштовому конверті з матеріалами позову).
При цьому, оскільки суд першої інстанції закрив провадження у цій справі в частині стягнення пені 14930,55грн.  за період з 11.08.2018р. по 15.11.2018р., то за період з 16.11.2018р. по 17.11.2018р. включно в задоволенні стягнення пені в розмірі 310,25 грн., суд  першої інстанції правомірно відмовив у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Підсумовуючи наведене вище, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача  13928,82+758,82=14687,64  грн пені, 5  080,05 грн. інфляційних втрат, 1  274,20 грн. 3% річних.
Відповідно до  ст. 73 ГПК України  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)  письмовими,  речовими і електронними доказами; 2)  висновками експертів; 3)  показаннями свідків.
Згідно ч. 1  ст. 74 ГПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.ч. 1,2  ст. 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (далі - Конвеція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», no. 4241/03, від 28.10.2010 року).
Судові витрати,  в силу  ст.129 ГПК України,  покладаються на апелянта.
керуючись ст.ст. 86, 252, 255, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України,  Західний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1.          Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця", в особі регіональної філії "Львівська залізниця" від 12.03.2020р за №4Ю-614), залишити без  задоволення, 
2.          Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.02.2020 у справі №914/2419/19  - без змін.
3.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4.          Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до суду касаційної інстанції визначені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий -суддя                                                            Плотніцький Б.Д.

Суддя                                                                                Кордюк Г.Т.

          Суддя                                                                                Кравчук Н.М.