СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" червня 2020 р.                                                                    Справа № 917/52/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя
Крестьянінов О.О., суддя  Пуль О.А. 

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вх.№960 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 у справі №917/52/20 (прийняте у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Паламарчук В.В.) 
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, 
до Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод", м.Полтава, 
про стягнення 98 410,29 грн 
          ВСТАНОВИЛА:
В січні 2020 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Полтавський турбомеханічний завод" 98 410,29 грн, у тому числі: пені у сумі 88 446,94 грн, 3% річних у сумі 7 632,72 грн, інфляційних втрат у сумі 2 330,63 грн.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано погашенням заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ у 2016 році у повному обсязі до набрання чинності        Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", в зв`язку з чим відповідно до положень вказаного    Закону, нараховані на таку заборгованість пеня, інфляційні та 3% річних підлягали списанню. Однак позивач не списав вказані суми, натомість подав до суду позов про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних з відповідача.
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 у справі №917/52/20 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Скарга обґрунтована тим, що Господарський суд Полтавської області, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, послався на ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", в той час як апелянт вважає, що застосування Закону до спірних правовідносин є неправомірним, оскільки матеріали справи не містять належних доказів включення відповідача до реєстру. 
Відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Східного апеляційного  господарського суду від 16.04.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 у справі №917/52/20 та ухвалено здійснити її розгляд у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи. Встановлено відповідачу строк до 12.05.2020 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами  його надсилання апелянту. Встановлено учасникам справи строк до 14.05.2020 для подання заяв, клопотань, тощо.
12.05.2020 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№4455), в якому відповідач проти апеляційної скарги заперечує, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що частина 3 статті 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому її застосування не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.
21.12.2015 між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", постачальником, та ПАТ "Полтавський турбомеханічний завод", споживачем, укладено договір постачання природного газу № 3326/16-ТЕ-24, згідно з яким постачальник зобов`язався передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.
Відповідно до п.1.2. договору, газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
Умовами п.2.1. договору передбачено, що постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 1440,0 тис.куб.м.
Згідно з п.3.4 договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов`язується надати постачальнику, зокрема  підписані та скріплені печатками споживача два примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу в розрахунковому місяці,  його фактична ціна та вартість (п.3.5 договору).
Умовами п.6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
Відповідно до п.8.2. договору, зокрема у разі невиконання споживачем п.6.1. цього договору він зобов`язується сплати постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. 
В подальшому між сторонами було укладено декілька додаткових угод до договору.
Так, додатковими угодами №3 від 31.03.2016 та №4 від 30.04.2016 сторонами узгоджено, що постачальник передає споживачу газ по 30.09.2016 (включно). 
Відповідно до додаткової угоди №3 від 31.03.2016 до договору постачання природного газу, сторонами узгоджено, зокрема, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1. договору).
Додатковою угодою №5 від 15.08.2016 до договору постачання природного газу, зокрема замінено в першому абзаці п.3.5. договору слова «не пізніше 5-го числа місяця» словами «не пізніше 7-го числа місяця», а п.8.2. договору викладено в наступній редакції: «У разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього договору він зобов`язується сплати постачальнику пеню у розмірі 21% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення». 
В період з січня 2016 року по вересень 2016 року позивач поставив, а відповідач прийняв на підставі зазначеного договору природний газ на загальну суму 3 513 898,70 грн, на підтвердження чого до матеріалів справи надано акти приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені відповідними печатками підприємств. Доказів щодо наявності заперечень стосовно кількості або вартості поставленого позивачем газу матеріали справи не містять.
Станом на момент звернення позивача з позовом до суду відповідач за поставлений природний газ розрахувався повністю.
У зв`язку з тим, що зобов`язання з оплати природного газу здійснювалося відповідачем з порушенням встановлених договором строків оплати, позивачем нараховано відповідачеві 88446,94 грн - пені, 7632,72 грн - 3% річних, 2330,63 грн - інфляційних втрат.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Пунктом 1 ч.2 ст.11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.655 ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із статтею 526 ЦК України, яка кореспондується з   частиною   першою статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до   частини   першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або   законом,   зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або   законом.
Частиною   першою статті 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими   законами   та договором.
Згідно з   частиною третьою   статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках   від   суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 625 ЦК України унормовано, що боржник не звільняється   від   відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних   від   простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або   законом.
30.11.2016   набрав чинності   Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"   (надалі- Закон №   1730-VIII),   який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до приписів статті 1   Закону   №   1730-VIII   заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього   Закону,   зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно зі статтею 2   Закону   №   1730-VIII   дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Як свідчать матеріали справи, газ, що постачався за вказаним вище договором використовувася відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, тобто в розумінні   Закону   №   1730-VIII   відповідач є теплопостачальною та теплогенеруючою організацією.
За приписами   частини   першої статті 5   Закону   №   1730-VIII   реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня   2016   року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня   2016   року.
Частиною третьою статті 7 Закону   №   1730-VIII   визначено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 1 липня   2016   року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.
На заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуг централізованого водопостачання та водовідведення, послуг централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричну енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 1 липня   2016   року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню, за умови розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків, у такий спосіб: неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї   частини   заборгованість, погашення якої здійснено відповідно до статті 4 цього   Закону,   підлягають списанню; неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї   частини   заборгованість, щодо якої відповідно до цього   Закону   укладено договір про реструктуризацію, підлягають списанню, за умови повного виконання підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення договору про реструктуризацію заборгованості.
На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим   Законом,   неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим   Законом.
Отже,   частиною 3 статті 7 Закону   №   1730-VIII   визначено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим   Законом   (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річні не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим   Законом.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що   частина 3 статті 7 Закону   №   1730-VIII   є нормою прямої дії. При цьому, застосування приписів   частини 3 статті 7   цього   Закону   не ставиться у залежність   від   виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності   Законом. Застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Якщо заборгованість погашено до набрання чинності   Законом   №   1730-VIII,   застосовуються положення   частини 3 статті 7 Закону   №   1730-VIII.   Відтак не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річні, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цього   Закону,   не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі   частини   третьої   статті 7 Закону   №   1730-VIII.
Як свідчать матеріали справи, на момент набрання чинності   Закону   №   1730-VIII від   (30.11.2016) заборгованість відповідача, за поставлений природний газ в період з січня 2016 по вересень 2016 за договором постачання природного газу №3326/16-ТЕ-24   від   21.12.2015, була погашена повністю, що не заперечується сторонами.
З огляду на наведене, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки погашення заборгованості за переданий позивачем відповідачу природний газ у 2016 році було здійснено у повному обсязі до набрання чинності  Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", то відповідно до положень вказаного Закону, нараховані на таку заборгованість пеня, інфляційні та 3% річних підлягали списанню.
При цьому, відповідач не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Дана правова позиція викладена і у постановах Верхового Суду від 31 березня 2020 року у справі № 920/431/19, від  17 грудня 2019 року у справі № 925/83/19, від 21 листопада 2019 року у справі № 922/79/19.
Відповідно до ч.4 ст.236 ГПК України    при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на зазначене, доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, судом апеляційної інстанції відхиляються і не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, в зв`язку з чим рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 у справі №917/52/20 слід залишити без змін.
Керуючись статтями 269, 270, п.1 статті 275, статтями 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

          ПОСТАНОВИЛА:
          
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 у справі №917/52/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 01.06.2020. 

Головуючий суддя                                                                    Я.О. Білоусова

Суддя                                                                                           О.О. Крестьянінов  

Суддя                                                                                           О.А. Пуль