ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року	Львів	Справа № 500/2148/19 пров. № А/857/119/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі: 
          головуючого судді Довгополова О.М., 
          суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,
з участю секретаря судового засідання Гавгун С.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, - 
суддя (судді) в суді першої інстанції - Мірінович У.А., 
час ухвалення рішення - 12:12:10, 
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль, 
дата складання повного тексту рішення - 20.11.2019 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження граничним розміром його пенсії при здійсненні перерахунку з 01.03.2017 року та зобов`язати відповідача здійснити виплату йому пенсії відповідно до п. 7 «Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробувального складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року № 418, з 01.03.2017 року з урахуванням здійснених виплат та без обмеження граничним розміром. 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року позов задоволено. 
Рішення мотивоване тим, що обмеження відповідачем розміру пенсійної виплати позивачу із посиланням на зміни пенсійного законодавства, норми якого на нього не поширюються, є неприпустимим. 
Рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач. Вважає, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, суд неповно з`ясував обставини, що мали значення для вирішення справи і висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. 
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що ним правомірно застосовано обмеження розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, оскільки це безпосередньо передбачено ч. 3 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV (Закон № 1058-IV). На обґрунтування правомірності таких дій апелянт посилається також на рішення Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 року у справі «Велікода проти України», в якому, зокрема, вказується про право держави регулювати соціальні виплати з метою необхідності дотримання балансу інтересів особи і суспільства і що такі виплати можуть бути зменшені в залежності від наявних фінансових ресурсів держави, та рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 і від 25.01.2012 року № 3-рп/2013, в яких роз`яснено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства, а також що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. 
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Як встановив суд, ОСОБА_1 з 1992 року отримує пенсію за вислугу років, як працівник льотного складу, відповідно до ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (Закон № 1788-XII). 
У вересні 2019 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області із заявою, в якій просив виплатити йому пенсію з урахуванням пп. «в» п. 7 «Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 року № 418 (Порядок № 418), розмір якої з 01.03.2017 року протиправно обмежений десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність. 
Однак Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області листом від 18.09.2019 року № 676/Б-11 повідомило про відмову у задоволенні даного клопотання, мотивуючи тим, що відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону № 1058-IV максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, який станом на 01.07.2019 року складає 15640,00 грн. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність даної відмови відповідача, зважаючи на таке. 
Відповідно ч. 3 ст. 54 Закону № 1788-XII працівникам льотно-випробного складу та особам льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотам, штурманам, бортінженерам, бортмеханікам, бортрадистам, льотчикам-наглядачам) і бортоператорам, які виконують спеціальні роботи в польотах, пенсії обчислюються з середньомісячного заробітку за роботу, що дає право на пенсію за вислугу років (частина перша статті 64 та статті 65, 66, 69), одержуваного перед її припиненням, і призначаються в розмірах, передбачених частинами першою - третьою, шостою статті 19 та статтею 21 цього Закону для пенсій за віком, і не можуть перевищувати 85 процентів заробітку для працівників льотно-випробного складу та 75 процентів заробітку для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах. При цьому розмір пенсії для осіб льотних екіпажів повітряних суден цивільної авіації (пілотів, штурманів, бортінженерів, бортмеханіків, бортрадистів, льотчиків-наглядачів) і бортоператорів, які виконують спеціальні роботи в польотах, не може перевищувати дві з половиною величини середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за календарний рік, що передує місяцю, з якого призначається пенсія. 
Відповідно до пп. «в» п. 7 Порядку № 418 у разі зростання середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки, щороку з 1 березня (починаючи з 2005 року) заробіток, з якого призначається (перераховується) пенсія відповідно до цього пункту, збільшується на коефіцієнт, який визначається шляхом ділення середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузях економіки за рік, що передує року, в якому проводиться перерахунок, на середню заробітну плату працівників, зайнятих у галузях економіки, яка враховувалася під час призначення (перерахунку) пенсії. Коли розмір пенсії, обчислений із заробітку, визначеного відповідно до цього пункту, менший ніж розмір пенсії до перерахунку, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі. 
Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI (Закон № 3668-VI) було, серед іншого, ч. 3 ст. 27 Закону № 1058-IV викладено в новій редакції, а саме встановлено, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. 
Пізніше Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року№ 911-VIII (Закон № 911-VIII) ч. 3 ст. 27 Закону № 1058-IV було доповнено реченням такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень», а Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року № 1774-VIII (Закон № 1774-VIII) слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінити словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року». 
Однак, як правильно врахував суд першої інстанції, п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3668-VI було чітко встановлено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом. 
Аналогічно п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 911-VIII було передбачено, що дія положень даного Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються, починаючи з 01.01.2016 року. 
Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 пенсію було призначено у 1992 році, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що норми зазначених вище законів на нього не поширюються, а тому Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області протиправно обмежило з 01.03.2017 року розміру пенсії позивача десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність. 
Аналогічний висновок щодо застосування норм права висловлений Верховним Судом у постанові від 03.10.2018 року у справі № 127/4267/17. 
Посилання відповідача на рішення Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 року у справі «Велікода проти України» та рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 і від 25.01.2012 року № 3-рп/2013 колегія суддів вважає безпідставним у спірних правовідносинах, оскільки, попри наявність у держави права регулювати соціальні виплати, в тому числі шляхом їх зменшення, наведеними вище нормами законодавства чітко встановлено, що обмеження максимального розміру пенсії, які вводились ними, не поширюються на осіб, яким пенсія призначена до набрання чинності цими законами, до числа яких належить і ОСОБА_1 . 
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, ч. 1 ст. 325 КАС України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області залишити без задоволення. 
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року у справі № 500/2148/19 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. М. Довгополов 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повне судове рішення складено 03 квітня 2020 року