Справа № 133/1770/19
Провадження № 22-ц/801/805/2020
Категорія: 8
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року	Справа № 133/1770/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинський В.П.,
суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,
за участі секретаря судового засідання Богацької О.М., представника позивача - адвоката Голівського В.В., розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Голівського Вадима Валерійовича на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області про визнання незаконним та скасування рішення Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області №10 від 10.04.2014 року, 
в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області про визнання незаконним та скасування рішення Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області №10 від 10.04.2014 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що рішенням Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області № 10 від 10.04.2014 їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі площею 0.16 га для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 .
Однак, вона не погоджується з даним рішенням з таких підстав.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 , яка користувалася прибудинковою земельною ділянкою.
09.06.2011 вона стала власником всього будинку повністю, відповідно до рішення Козятинського міськрайонного суду від 06.12.2010 № 2-950/10 р.
До неї перейшло право користування земельною ділянкою в тих же розмірах та на тих же умовах, що нею користувалася її мати відповідно до чинного на той час законодавства.
Згідно листа № 72 від 26.04.1978 голови колгоспу ім. 21 З`їзду КПРС с. Вернигородок за двором її матері по АДРЕСА_1 по земельній шнуровій книзі рахувалося 0,36 га. Після будівництва дитсадка та очисних споруд ця площа зменшилася до 0,25 га. Такий розмір земельної ділянки та її цільове призначення не змінювалося і існує дотепер.
Таким чином, площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка надана їй для обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд значно менша від розмірів земельної ділянки, яка надавалась та перебувала у користування її матері ОСОБА_2 .
В рішенні не наводяться будь-які мотиви, керуючись якими Вернигородоцька сільська рада відмовила в наданні дозволу на розробку технічної документації з відведення земельної ділянки площею 0,25 га.
При цьому, приймаючи таке рішення, відповідачу було відомо про обставини того, що спадкодавець, попередній користувач земельної ділянки, її мати, ОСОБА_2 не приватизовувала будь-яких земельних ділянок, в тому числі і присадибної та не відмовлялася від наданої їй у користування присадибної земельної ділянки, розміром 0,36 га.
Оскаржуване рішення Вернигородоцької сільської ради є необґрунтованим, оскільки прийняте відповідачем без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
Висновок, який міститься у рішенні, про те, що розмір земельної ділянки 0,16 га, на яку позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення, є цілком достатнім для обслуговування житлового будинку, який належить їй, є необґрунтованим, оскільки непідтверджений жодними прийнятними доводами.
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Голівський В.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , яка користувалась прибудинковою земельною ділянкою в АДРЕСА_1 .
На випадок своєї смерті ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Вернигородоцької сільської ради народних депутатів 28.10 1992 за реєстровим № 33, яким усе своє майно заповіла дочкам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.50).
Відповідно до рішення Козятинського міськрайонного суду від 06.12.2010 у справі № 2-950/10р. за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину спадкового майна, яке складається з житлового дерев`яного-валькованого будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового дерев`яного-валькованого будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , з виплатою грошової компенсації вартості цієї частини ОСОБА_3 .
Згідно листа № 72 від 26.04.1978 голови колгоспу ім. 21 З`їзду КПРС с. Вернигородок за двором ОСОБА_2 вбачається, що дерева, декоративні і фруктові, що росли дійсно на віддалі 5-6 м від хати зрубані не тому, що на такій віддалі від хати ведеться будівництво, а тому що вони перешкоджали роботі будівельних механізмів. Оцінка невикористаних затрат зроблена комісією в присутності головного землевпорядчика району, головного економіста колгоспу, депутат с/ради в присутності ОСОБА_2 з оцінкою. Остання згідна і підписала акт. На день перевірки листа в присадибному користуванні ОСОБА_2 залишилася ділянка, площею 0,19 га та 0,36 га. Після будівництва дитсадка та очисних споруд ця площа зменшилася на 0,17 га, та стала 0,25 га.
Згідно довідки від 01.03.1989, виданої виконкомом Вернигородоцької сільської ради народних депутатів, вбачається те, що згідно шнурової книги колгоспу за господарством ОСОБА_2 закріплено землі 0,36 га.
Відповідно до акту обміру земельної ділянки від 02.03.1989, складеного
комісією в складі голови Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області, голови земельної комісії колгоспу ім. XXV з`їзду КПРС, власника садибної ділянки ОСОБА_2 та її дочки ОСОБА_1 , відповідно якого розмір земельної ділянки ОСОБА_2 станом на дату складання акту становить 0,248 га.
З архівного витягу протоколу № 12 від 22.11.1989 засідання правління колгоспу ім. ХХІ з`їзду КПРС с. Вернигородок вбачається, що заяву ОСОБА_2 було задоволено і надано їй земельну ділянку в розмірі 0,33 га.
Рішенням 1 сесії 23 скликання Вернигородоцької сільської ради народних депутатів Козятинського району Вінницької області від 23.04.1998 було розглянуто заяву ОСОБА_1 про надання земельної ділянки, зайнятої шкільним садом. У вказаному рішенні встановлено, що в 1976 році із загальної ділянки матері позивачки - ОСОБА_2 , розміром 0,36 га було вилучено 0,17 га під будівництво дитячого садка. Дане вилучення було проведено з погодженням власниці земельної ділянки - ОСОБА_2 . Недостаюча земельна ділянка була надана по сусідству з земельною ділянкою ОСОБА_2 , від якої остання пізніше відмовилася. Згідно із записом в шнуровій книзі від 14.12.1992 біля хати ОСОБА_2 рахувалося 0,16 га.( а.с.52 ).
З матеріалів справи вбачається, що згідно особового рахунку № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 належала спочатку земельна ділянка, площею 0,10 га, потім - 0,16 га (а.с.53-54).
Актом від 03.06.2004 складеним комісією в складі сільського голови с. Вернигородок Коломійця В.О., голови узгоджувальної земельної комісії ОСОБА_4 в присутності ОСОБА_1 встановлено, що було проведено обмір земельної ділянки останньої. При обмірі було зафіксовано, що площа земельної ділянки землекористувача ОСОБА_1 складає 0,16 га. (а.с.57).
Згідно земельно-кадастрової книги під записом № 88 видно, що матері позивача - ОСОБА_2 належала земельна ділянка, площею 0,16 га (а.с.43-44).
Згідно земельно-кадастрової книги Козятинського району Вінницької області 2001-2005 року під записом 100 ОСОБА_2 належала земельна ділянка, площею 0,16 га (а.с.46-48). 
Рішенням 13 сесії 4 скликання Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області від 02.12.2004, було розглянуто заяву ОСОБА_1 та встановлено наступне. На день смерті ОСОБА_2 згідно землекадастрової книги за домогосподарством останньої рахувалося 0,16 га землі, яка не було передана у приватну власність та те, що будівлі успадковані в рівних долях двома особами, одній з яких у власність надано 0,08 га біля успадкованого будинку. ОСОБА_1 було надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею 0,08 га для обслуговування 1/2 частини житлового будинку і господарських будівель, що розташовані в АДРЕСА_1 . Відмовлено ОСОБА_1 наданні у власність земельної ділянки, розміром 0,09 га (садок), так як дана земельна ділянка рахується за територією Вернигородоцької загальноосвітньої школи (а.с.51). 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що жодних порушень при винесенні рішення № 10 від 10.04.2014 відповідачем допущено не було.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України (в редакції від 18.12.1990), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.
Відповідно до ст. 67 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) розмір ділянок для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що зменшення площі земельної ділянки з 0,25 га до 0,16 га було погоджено з попереднім власником - матір`ю позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується письмовими доказами по справі: листом № 72 від 26.04.1978 голови колгоспу ім. 21 З`їзду КПРС с. Вернигородок; рішенням 1 сесії 23 скликання Вернигородоцької сільської ради народних депутатів Козятинського району Вінницької області від 23.04.1998; даними особового рахунку № НОМЕР_1 ; актом від 03.06.2004; земельно-кадастровою книгою під записом № 88; земельно-кадастровою книгою Козятинського району Вінницької області 2001-2005 року під записом 100.
Крім того під час розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства Козятинським міськрайонним судом Вінницької області були досліджені прошита, пронумерована та опечатана печаткою сільської ради земельно-кадастрова книга  за 1992 рік, відповідно до якої за ОСОБА_2 - матір`ю позивачки  рахувалась земельна ділянка площею 0.16  га: 0,15 га пашні та 0,01 га - під будинком та забудовами. Відповідно до погосподарської книги Вернигородоцької сільської ради за 1991-1995 роки за ОСОБА_2 рахувалась земельна ділянка площею 0,16 га, про наявність зазначеної земельної ділянки  було відомо ОСОБА_2 , що підтверджується її підписами  у  зазначеній книзі. Зазначені книги змін або виправлень не містять. 
Зазначене підтверджує той факт, що у користуванні матері позивача - ОСОБА_2 перебувала земельна ділянка саме у розмірі 0.16 га, а тому підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування рішення Вернигородоцької сільської ради від 10.04.2014 та зобов`язання Вернигородоцької сільської ради розглянути заяву про надання позивачці дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по встановленню меж та видачі свідоцтва на право власності на земельну ділянку площею 0.25 га за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд колегія суддів не вбачає.
Поряд з іншим, судом першої інстанції вірно враховано, що ОСОБА_1 було тричі запропоновано надати частину земельної ділянки в іншому місці, ніж розташована основна частина земельної ділянки останньої, проте вона відмовилась.
Також слід відмітити, що розширення існуючої земельної ділянки є неможливим з тих підстав, що земельна ділянка з двох сторін обмежена дорогами, а з двох інших - земельною ділянкою, що належить сусідам ОСОБА_5 на підставі державного акту про право власності. Зазначене було роз`яснено позивачці у рішенні 19 сесії 6 скликання Вернигородоцької сільської ради Козятинського району Вінницької області № 10 від 10.04.2014 про надання земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку (а.с. 13). 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та безпідставну відмову у задоволенні позову, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенції) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Голівського Вадима Валерійовича залишити без задоволення.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 08 квітня 2020 року.

Суддя-доповідач:                         В.П. Рибчинський
Судді:                                         Л.О. Голота
                                                                       Т.О. Денишенко