Справа № 461/5963/19                                Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М. 
Провадження № 22-ц/811/188/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 травня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Крайник Н. П.
                                     суддів: Шеремети Н.О., Цяцяка Р. П.
                при секретарі: Цап П. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди, - 
                                       в с т а н о в и в:
       09.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просив стягнути з відповідача в свою користь 200 000,00 грн моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 07.11.2015 року був прийнятий на службу в поліцію на посаду поліцейського - водія Жовківського відділення поліції Кам`янка - Бузького відділу поліції Головного територіального управління Національної поліції у Львівській області. Наказом ГУНП у Львівській області від 29.01.2016 року №152 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції Жовківського відділення поліції Кам`янка – Бузького ВП ГУНП у Львівській області» за грубе порушення службової дисципліни, ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст.18 ЗУ «Про національну поліцію», що виразилось у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП відповідно до ст.15 КУпАП на було накладено дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції. Наказом ГУНП у Львівській області від 19.02.2016 року №60о/с «По особовому складу» його звільнено зі служби в поліції згідно ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2016 року його адміністративний позов було задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП у Львівській області від 29.01.2016 року №132 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Жовківського відділення поліції Кам`янка - Бузького ВП ГУНП у Львівській області» в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - звільнення зі служби в поліції. Також визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП у Львівській області від 19.02.2016 року №30о/с «По особовому складу» в частині звільнення його зі служби в поліції та поновлено на посаді поліцейського Жовківського відділення поліції Кам`янка - Бузького ВП ГУНП у Львівській області з 26.02.2016 року. Стягнено з ГУНП у Львівській області в його користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.02.2016 року по 09.08.2016 року. Постанова суду в частині поновлення на посаді і стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць підлягала до негайного виконання. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 року постанову Львівського окружного суду скасовано та у задоволенні його позовних вимог відмовлено повністю. Вищим адміністративним судом частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , постанову Львівського окружного суду від 09.08.2016 року в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2016 року залишено без змін. Постанова суду першої інстанції від 09.08.2016 року про негайне поновлення на роботі була виконана відповідачем тільки 20.11.2017 року. У зв`язку з наведеним вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому було завдано моральну шкоду, оскільки він був звинувачений у вчиненні неправомірних дій, яких він не вчиняв, а також був позбавлений права на працю в правоохоронних органах на 1 рік 9 місяців. Протягом вказаного періоду часу він зазнав значних моральних страждань, пов`язаних з незаконним звільненням, необхідністю доводити рідним, близьким, знайомим та співробітникам свою непричетність до скоєння адміністративного правопорушення (крадіжки), у якому був звинувачений. Тобто, у зв`язку з неправомірними діями відовідача у оточуючих складалось враження про нього, як крадія. Внаслідок неправомірних дій відповідача, було втрачено його нормальні життєві зв`язки, довелось докладати додаткових зусиль для організації життя, тривалий час доказувати свою невинуватість. Окрім того, моральні страждання протягом тривалого часу призвели до значного погіршення стану здоров`я і після поновлення на роботі, внаслідок поганого стану здоров`я, він вже не зміг прожовжувати службу в органах поліції, а після проходження медичної комісії був визнаний інвалідом 3-ї групи і 25.06.2018 року Наказом ГУНП у Львівській області №433 о/с «По особовому складу» був звільнений зі служби в поліції на підставі п.2 ст.77 ЗУ «Про національну поліці» (через хворобу). З огляду на викладене вважає, що відповідачем йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює в 200 000,00 грн. 
       Оскаржуваним рішенняму задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
       Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . 
       Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процессуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.
       Висновок суду першої інстанції про те, що він не довів належними доказами спричинення йому діями відповідача моральних страждань вважає помилковим та необґрунтованим. Вважає, що судові рішення про поновлення його на роботі є підтвердженням порушення відповідачем його трудових прав, що відповідно до положень ст.237 -1 КзПП України є підставою для відшкодування моральної шкоди. 
       За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиціальним судовим рішенням в адміністративній справі та згідно з ч.4 ст.82 ЦПК не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі ст.2371 КЗпП здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.Дана правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 25.04.2012 року у справі №6-23цс12.
       Зазначає, що ним було підтверджено належними та достатніми доказами факт порушення його законних прав, яке полягало в незаконному звільненні з роботи, що призвело до моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, а тому пред`явлені позовні вимоги підлягають задоволенню.
       Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов задовольнити. 
У засідання суду апеляційної інстанції сторони не з`явилися, 18.05.2020 року від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
       Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
       Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
       Відповідно до ч.2 зазначеної статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
       Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. 
       Встановлено, що 07.11.2015 року ОСОБА_1 був прийнятий на службу в поліцію на посаду поліцейського - водія Жовківського відділення поліції Кам`янка - Бузького відділу поліції Головного територіального управління Національної поліції у Львівській області.
       Наказом ГУНП у Львівській області від 29.01.2016 року №152 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції Жовківського відділення поліції Кам`янка – Бузького ВП ГУНП у Львівській області» за грубе порушення службової дисципліни, ст.7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, ст.18 ЗУ «Про національну поліцію», що виразилось у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП відповідно до ст.15 КУпАП на поліцейського – водія Жовківського відділення поліції Кам`янка – Бузького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_1 . накладено дисциплінарне стягнення - звільнення зі служби в поліції.
       Наказом ГУНП у Львівській області від 19.02.2016 року №60о/с «По особовому складу» ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції згідно ч.1 ст.77 ЗУ «Про національну поліцію» у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту.
       Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2016 року адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправним та скасовано накази ГУНП у Львівській області №152 від 29.01.2016 року та №60о/с від 19.02.2016 року. Поновлено позивача на посаді поліцейського водія Кам`янка – Бузького ВП ГУНП у Львівській області з 26.02.2016 року, стягнено грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 26.02.2016 року по 09.08.2016 року в сумі 21 404,02 грн.
       Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 року скасовано постанову Львівського окружного суду та прийнято нову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
       Ухвалою Вищого адміністративного суду від 24.10.2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.01.2017 року скасовано. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2016 року скасовано в частині позовних вимог про стягнення з Головного управління Національної поліції у Львівської області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині постанову Львівського окружного адміністративного суду від 09.08.2016 року залишено без змін.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, районний суд виходив з того, що позивачем не доведено факт заподіяння йому діями відповідача моральних чи фізичних страждань, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями Головного управління Національної поліції у Львівській області та наслідками, зазначеними позивачем у позові та не аргументовано суму морального відшкодування. А сам лише факт скасування наказів Головного управління Національної поліції у Львівській області в порядку адміністративного судочинства не може свідчити про вину відповідача та заподіяння позивачу моральної шкоди.
       З такими висновками суду колегія суддів погоджується повністю.
       Відповідно до положень п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» №4   від 31 березня 1995 року  обов`язковому доведенню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
       Враховуючи, що позивач не довів належними доказами спричинення йому такої шкоди, сам факт поновлення в судовому порядку його порушених прав, на думку колегії суддів, є достатньою компенсацією за його звільнення з роботи з недотриманням вимог чинного законодавства. 
       Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.
       Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
        Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

  п о с т а н о в и в:  

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
               Рішення Галицького районного суду міста Львова від 09 грудня 2019 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 22.05.2020 року. 

Головуючий:         Крайник Н. П. 

Судді:                Шеремета Н. О.

                                                                               Цяцяк Р. П.