П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 березня 2020 р.	м. Одеса	Справа № 420/6171/19	
 
Головуючий в І інстанції: Єфіменко К.С.
                                                                                                      Дата та місце ухвалення рішення: 16.12.2019 р. м. Одеса

                  П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

                                                 судді-доповідача – Шеметенко Л.П.
                                                                   судді – Градовського Ю.М.
                                                                   судді – Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 51032300001849 про відмову позивачу у видачі нової посвідки, зобов`язання відповідача видати позивачу нову посвідку на постійне проживання в Україні у зв`язку із втратою посвідки серії НОМЕР_1 , виданої ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області 17.11.2010 року.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДМС України в Одеській області № 51032300001849 про відмову ОСОБА_1 у видачі нової посвідки. Зобов`язано Головне управління ДМС України в Одеській області видати ОСОБА_1 нову посвідку на постійне проживання в Україні у зв`язку із втратою посвідки серії НОМЕР_1 , виданої ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області 17.11.2010 року.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, та порушення норм матеріального права.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі поданих заяв позивачем та представником відповідача про розгляд справи за їх відсутності у відповідності до вимог ст. 311 КАС України. 
Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків. 
Згідно наявного в матеріалах справи листа Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Київській області від 02.11.2010 року № 17/-вх.4685, громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав дозвіл на імміграцію від 22.09.2005 року на підставі п. 2 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» та документований посвідкою на постійне проживання в Україні НОМЕР_2 № 10242 НОМЕР_3 .
16.11.2010 року позивач звернувся до ВСГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області із заявою про переоформлення посвідки на постійне проживання в Україні у зв`язку із переїздом до м. Одеси. 
За результатами перевірки поданих позивачем документів та на підставі отриманого від Головного управління Міністерства внутрішніх справи України в Київській області листа                    від 02.11.2010 року № 17/-вх.4685 про підтвердження факту отримання позивачем дозволу на імміграцію, ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області було документовано позивача посвідкою на постійне проживання від 17.11.2010 року НОМЕР_1 .
28.08.2019 року позивач звернувся до ГУДМС України в Одеській області із заявою-анкетою № 232410000 щодо обміну наведеної посвідки на постійне проживання у зв`язку із втратою посвідки від 17.11.2010 року ОД № 14757.
Рішенням ГУДМС України в Одеській області від 25.09.2019 року № 51032300001849 позивачу відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі пп. 11 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Вирішуючи справу та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач прожив в Україні 18 років, а документуючи позивача відповідними посвідками Держава Україна підтвердила своє рішення про надання позивачу статусу постійного проживання в Україні та відповідно до статті 26 Конституції України гарантувала позивачу права, визначені Конституцією та Законами України.
В свою чергу, суд першої інстанції зазначив, що при здійсненні обміну бланку посвідки відповідач є обмеженим законодавством України лише перевіркою підстав для такого обміну посвідки.
За такого правового регулювання та обставин справи, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність прийнятого відповідачем рішення щодо відмови ОСОБА_1 у видачі нової посвідки, замість втраченої.
Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем докази є достатніми для прийняття позитивного рішення щодо надання нової посвідки на постійне проживання в Україні, замість втраченої.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на викладене.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року № 2491-III Кабінет Міністрів України затверджує зразок посвідки на постійне проживання, правила та порядок її оформлення і видачі.
Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 321.
Відповідно до п. 6 вказаного Порядку у разі втрати або викрадення посвідки іноземцю або особі без громадянства замість втраченої або викраденої оформляється та видається нова посвідка в порядку, встановленому для її обміну.
Згідно п. 40 цього ж Порядку для оформлення у зв`язку із втратою або викраденням посвідки, її обміну іноземець або особа без громадянства подають такі документи: 1) посвідку, що підлягає обміну (крім випадків втрати та викрадення); 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства; 3) переклад на українську мову сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений у встановленому законодавством порядку; 4) документи, що підтверджують обставини, у зв`язку з якими посвідка підлягає обміну (крім випадків, передбачених підпунктами 3-5 пункту 7 цього Порядку); 5) документ, що посвідчує особу законного представника, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, у разі подання документів законним представником; 6) документ, що підтверджує сплату адміністративного збору, або документ про звільнення від його сплати.
Іноземець або особа без громадянства під час подання документів пред`являють працівникові територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-6 цього пункту.
До заяви-анкети додаються оригінали документа, зазначеного у підпункті 3 цього пункту, і документа, що підтверджує сплату адміністративного збору, та копії документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору, засвідчені працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки «Згідно з оригіналом» та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати.
Оригінали документів, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 і 5 цього пункту, та документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертаються іноземцеві або особі без громадянства.
За правилами п.п. 42, 43, 44, 45 вказаного Порядку працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення посвідки, вчиняє дії, передбачені пунктами 36 і 37 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.
Пошук у Реєстрі інформації щодо особи здійснюється за поданими персональними даними (у тому числі тими, що змінилися).
До запровадження органами реєстрації внесення до Реєстру відомостей про місце проживання особи в установленому законодавством порядку відомості про реєстрацію місця проживання, які подаються іноземцем або особою без громадянства, перевіряються за даними обліку територіального органу ДМС.
Рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.
Якщо втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, до якого подано заяву-анкету про оформлення, обмін посвідки, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС порівнює дані іноземця або особи без громадянства та їх фотозображення з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та даними відомчої інформаційної системи ДМС і сканує її із застосуванням засобів Реєстру до відомчої інформаційної системи ДМС.
У разі коли втрачена або викрадена посвідка чи посвідка, що підлягає обміну, була видана іншим територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, для підтвердження видачі не пізніше наступного дня після прийняття до розгляду заяви-анкети до такого територіального органу/територіального підрозділу ДМС надсилається запит.
Перевірка за запитом проводиться протягом трьох робочих днів після його надходження. Під час перевірки відомості, зазначені в запиті, та фотозображення порівнюються з даними, наведеними в заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, та фотозображенням, що міститься в ній. У графі «Службові відмітки» заяви-анкети про оформлення посвідки проставляється відмітка про дату надходження запиту та зазначаються найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який здійснює оформлення у зв`язку із втратою або викраденням, обмін посвідки, і підстави обміну.
За результатами перевірки надається відповідь територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, а заява-анкета про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, сканується до відомчої інформаційної системи ДМС.
У разі коли під час порівняння фотозображень не встановлено тотожність зображеної на них особи або виявлено невідповідність відомостей, зазначених у запиті, даним, наведеним у заяві-анкеті про оформлення втраченої або викраденої посвідки чи посвідки, що підлягає обміну, про це повідомляється територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС, який надіслав запит, для вжиття додаткових заходів з ідентифікації іноземця або особи без громадянства і з`ясування обставин виникнення розбіжностей.
В свою чергу, у відповідності до п. 46 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України                                          від 25 квітня 2018 року № 321, після проведення перевірок, підтвердження факту оформлення та видачі посвідки, ідентифікації іноземця або особи без громадянства керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС приймає рішення про оформлення посвідки або про відмову в її оформленні.
У спірних правовідносинах позивач звернувся до ГУДМС України в Одеській області із заявою щодо обміну посвідки на постійне проживання від 17.11.2010 року ОД НОМЕР_4 , яка видана ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області, у зв`язку із її втратою. 
Відповідач не заперечує, що подана позивачем заява та додані до неї документи відповідають наведеним вимогам Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України                                      від 25.04.2018 року № 321.
Також, відповідач не заперечує, що під час проведення перевірки поданої позивачем заяви було підтверджено факт оформлення та видачі позивачу посвідки на постійне проживання                 від 17.11.2010 року НОМЕР_1 . 
В матеріалах особової справи позивача, яка наявна в ГУДМС України в Одеській області, міститься копія посвідки на постійне проживання від 17.11.2010 року НОМЕР_1 , що була видана позивачу та щодо обміну якої, у зв`язку із її втратою, позивачем і була подана заява. 
Крім того, відповідачем було ідентифіковано позивача та не виявлено будь-яких невідповідностей даних поданої позивачем заяви.
В свою чергу, підставою для прийняття оскаржуваного рішення про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання відповідачем визначено пп. 11 п. 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 321.
Проте, пп. 11 п. 62 Порядку від 25.04.2018 року № 321, на який посилається відповідач, не встановлює окремої підстави для відмови іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки.
Так, вказаним пп. 11 п. 62 Порядку від 25.04.2018 року № 321 передбачено, що територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС відмовляє іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, в інших випадках, передбачених законом.
Таким чином, при прийнятті рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання з посиланням на вказані положення пп. 11 п. 62 Порядку                                      від 25.04.2018 року № 321 має бути також в обов`язковому порядку зазначена норма іншого закону, яка передбачає інші підстави для відмови іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки, крім тих, що наведені у пп. 1-10 п. 62 цього Порядку. 
В свою чергу, зазначення лише положень пп. 11 п. 62 Порядку від 25.04.2018 року № 321 не є достатнім для прийняття рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання, оскільки вказані положення самі по собі не передбачають підстав для відмови іноземцю або особі без громадянства в оформленні або видачі посвідки. 
Однак, в оскаржуваному рішенні відсутні будь-які посилання на інші норми.
Фактично відповідач прийняв рішення про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання не визначивши взагалі законні підстави для прийняття такого рішення. 
Як у відзиві на позовну заяву, так і в поданій апеляційній скарзі, в якості підстав для прийняття оскаржуваного рішення про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання відповідач посилається на положення пп. 1 п. 64 Порядку                                    від 25.04.2018 року № 321.
Проте, згідно наведених положень пп. 1 п. 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України                    від 25.04.2018 року № 321, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».
Однак, доказів щодо скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну відповідачем не надано.
Що стосується посилань відповідача у відзиві на позовну заяву та поданій апеляційній скарзі на лист Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у                 м. Києві та Київській області, з якого неможливо встановити дату його складання та надходження саме до ГУДМС України в Одеській області (а.с.67), який, як вказує відповідач, і став підставою для прийняття оскаржуваного рішення, колегія суддів зазначає, що згідно вказаного листа Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у            м. Києві та Київській області направлено для погодження матеріали справи відносно позивача з проектом висновку про скасування наданого йому дозволу на імміграцію в Україну до Державної міграційної служби України. 
Тобто, вказаним листом підтверджено, що станом на момент прийняття оскаржуваного рішення про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання відносно останнього не було прийнято рішення про скасування йому дозволу на імміграцію.
Більш того, на момент розгляду даної справи судом відповідачем так і не було надано доказів щодо скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну.
Навпаки, наявними у відповідача та в матеріалах справи доказами, в тому числі, і вказаним листом, підтверджується, що позивач отримував дозвіл на імміграцію в Україну та двічі був документований посвідками на постійне проживання в Україні.
Також, колегія суддів наголошує, що наведений лист Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області був отриманий відповідачем на його запит щодо проведення перевірки законності надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну.
Проте, відповідачем не визначено жодних законних підстав для направлення запиту щодо проведення перевірки законності надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну.
У відзиві на позовну заяву та поданій апеляційній скарзі в якості підстав для направлення вказаного запиту та відповідно проведення перевірки законності надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну відповідач посилається на п. 43 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України                   від 25.04.2018 року № 321.
Разом з цим, згідно наведеного п. 43 Порядку від 25.04.2018 року № 321 рішення про оформлення, обмін посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих ними документів та у разі відсутності підстав для відмови в її оформленні.
В даному випадку позивач звернувся до ГУДМС України в Одеській області із заявою щодо обміну посвідки на постійне проживання від 17.11.2010 року НОМЕР_1 , яка видана ВГІРФО ОМУ ГУМВС України в Одеській області, у зв`язку із її втратою, а не для отримання дозволу на імміграцію, а тому, саме подані позивачем документи для обміну раніше отриманої ним посвідки на постійне проживання в Україні і повинен був перевірити відповідач. 
Відповідач не заперечує, що ним не було встановлено та не отримано будь-яких даних щодо невідповідності поданої позивачем заяви та доданих до неї документів, відповідачем було ідентифіковано позивача та підтверджено факт отримання ним дозволу на імміграцію, доказів скасування цього дозволу відповідачем не надано. 
Водночас, колегія суддів наголошує, що будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має перевірити, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Проте, оскаржуване рішення, прийняте відповідачем з порушенням вимог ст. 2 КАС України, а саме: за відсутності визначення законодавчих підстав для прийняття оскаржуваного рішення, тобто, рішення прийнято не на підставі Закону; оскаржуване рішення є необґрунтованим, тобто, прийнято без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; без урахування принципу пропорційності, тобто при прийнятті рішення мало місце відсутність досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямоване рішення та дії, та інтересами позивача.
На підставі наведеного у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що оскаржуване рішення про відмову позивачу в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання є протиправним та підлягає скасуванню, а позов у цій частині задоволенню. 
Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача видати нову посвідку на постійне проживання в Україні, замість втраченої, колегія суддів зазначає наступне.
Частина перша статті 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відповідно до Рекомендацій Комітету Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.
Дискреційні повноваження це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Також ця особа може вибирати рішення у передбачених для конкретних ситуацій нормативно-правових актах або схожих документах.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
В межах цієї справи та спірних правовідносин, з огляду на предмет правового регулювання для відповідача, як суб`єкта владних повноважень, існувало лише два варіанти встановлених законодавством дій, як то прийняти рішення про видачу посвідки на постійне проживання в Україні позивачу або відмови у такій видачі. 
Як встановлено за матеріалами справи, за наслідками розгляду поданої заяви позивача та документів на обмін посвідки на постійне проживання, відповідачем відмовлено у видачі такої посвідки на підставі пп. 11 п. 62 Порядку від 25.04.2018 року № 321. 
Розглядаючи дану справу, судом встановлено, що відповідачем не було виявлено невідповідностей даних поданої позивачем заяви щодо обміну посвідки на постійне проживання в Україні та доданих до неї документів, ідентифіковано позивача та підтверджено факт отримання раніше ним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні, а прийняте відповідачем рішення відповідача про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання є протиправним.
За таких обставин, в межах цієї справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не допустив порушення втручання у дискреційні повноваження відповідача, та визнаючи протиправним та скасовуючи рішення відповідача, цілком обґрунтовано зобов`язав ГУДМС України в Одеській області видати позивачу посвідку на постійне проживання в Україні, замість втраченої. 
Доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 19.03.2020 р.

        Суддя-доповідач:                                                                      Л.П. Шеметенко

         Суддя:                                                                                        Ю.М. Градовський 

         Суддя:                                                                                        І.О. Турецька