Постанова
іменем України 
18 червня 2020 року 
м. Київ
справа №  202/66/13-к
провадження № 51-7413км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального
суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,  
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового
засідання                             ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
захисника                            ОСОБА_6 , 
засудженої                          ОСОБА_7 (в режимі відеконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу зі змінами та доповненнями засудженої ОСОБА_7 на ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2019 року та Дніпровського апеляційного суду від 9 жовтня 2019 року у кримінальному провадженні, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Дніпропетровська, жительки АДРЕСА_1 , такої, що судимості не має,
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 15 і ч. 4 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного їй майна; за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст. 358 КК (у редакції 2008 року) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та на підставі ст. 49 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування цього покарання у зв`язку із закінченням строків давності. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного їй майна.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 засуджено за вчинення вищевказаних злочинів за обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку.
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року вирок суду щодо ОСОБА_7 змінено, звільнено її від призначеного покарання за ч. 2 ст. 190 КК на підставі ст. 49 КК, у зв`язку із закінченням строків давності. Цей же вирок у частині засудження ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 358 КК скасовано та провадження у цій частині закрито, у зв`язку з відсутністю в її діях складу злочину. Постановлено вважати ОСОБА_7 засудженою за ч. 3 ст. 15 і ч. 4 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього належного їй майна. У решті вирок залишено без зміни.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 21 квітня 2016 року вищевказані судові рішення щодо ОСОБА_7 залишив без зміни.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2019 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2015 року, зміненого ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2015 року.
Апеляційний суд ухвалою від 9 жовтня 2019 року залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_7 , а ухвалу районного суду – без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі зі змінами та доповненнями засуджена, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неповноту судового розгляду, просить скасувати судові рішення й призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вказує на те, що її заяву про перегляд вироку за нововиявленими обставинами було розглянуто упереджено та незаконним складом суду, а апеляційний суд залишивши апеляційну скаргу без задоволення в своєму рішенні не зазначив підстав, з яких скаргу визнано необґрунтованою, тому це рішення не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК та підлягає скасуванню.   
Позиції учасників судового провадження
Засуджена та її захисник підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити. Прокурор заперечував проти задоволення цієї скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Положення ч. 2 вказаної норми передбачає, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Глава 34 КПК визначає підстави та порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами, строки звернення та вимоги до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Згідно з вимогами ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими, зокрема, є штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 461 КПК заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.
На підставі пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 462 КПК у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 459, 466, 467 КПК перевіривши обставини, на які посилалась засуджена ОСОБА_7 у своїй заяві про перегляд за нововиявленими обставинами вироку суду, належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов правильного висновку, що зазначені обставини не можуть вважатися нововиявленими, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Зокрема, суд зазначив, що вироком встановлено, що ОСОБА_7 у серпні 2010 року під виглядом надання допомоги ОСОБА_8 , не маючи наміру виконувати в майбутньому умови досягнутої домовленості після отримання обумовленої суми грошей і не маючи на це повноважень, повідомила останньому, що за 12 000 доларів США вона організує відкликання апеляції представником ОСОБА_9  – ОСОБА_10 , зняття арешту з квартири, накладеного в цілях забезпечення позову, а також допоможе оформити право власності на квартиру, що належить ОСОБА_11 й посприяє в якнайшвидшому винесенні рішення щодо введення в експлуатацію цієї квартири.
Обґрунтовуючи своє рішення суд вказав на безпідставність тверджень ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_11 не мали потреби у сприянні в оформленні права власності на вказану квартиру, з огляду на те, що оформлення такого права відбулося, відповідно до рішення виконкому, лише 14 грудня 2011 року, тобто більше ніж через три роки після введення будинку в експлуатацію. 
Відтак, прийняття в експлуатацію першої черги житлового будинку, яке було затверджено актом державної приймальної комісії 16 вересня 2008 року про, що було відомо ОСОБА_8 у жовтні 2010 року, як зазначає засуджена, не може вважатися нововиявленою обставиною, оскільки вона не доводить неправильність вироку, яким встановлено, що ОСОБА_7 не маючи відповідних повноважень, зловживаючи довірою ОСОБА_8 та обманюючи його, запевнила що посприяє в якнайшвидшому винесенні рішення міською радою щодо введення в експлуатацію квартири.
До того ж, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обіцяла ОСОБА_8 посприяти саме у введенні в експлуатацію квартири, а не житлового будинку. 
Також, ОСОБА_7 в заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами посилалась на показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 намагаючись надати їм іншу, власну оцінку, яка суперечить їх буквальному змісту, тобто зазначала про необхідність переоцінити докази, які було досліджено при розгляді справи.
Разом з цим, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було допитано під час розгляду провадження, суд надав оцінку показанням цих свідків та дійшов обґрунтованого висновку, що такі показання ані самі по собі, ані разом з раніше виявленими обставинами не спростовують встановлені вироком фактичні обставини.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що в заяві ОСОБА_7 не зазначено, а в судовому засіданні не встановлено нововиявлених обставин, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Отже, судове рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , які є аналогічними доводам, викладеним у її касаційній скарзі, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який за результатами перегляду ухвали місцевого суду відповідно до вимог ст. 419 КПК надав їм належну оцінку та правильно відмовив у задоволенні апеляційної скарги засудженої.
Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив, що лист районного суду від 24 листопада 2017 року, на який посилається засуджена, як на доказ, що не був досліджений судом, не встановлює нововиявлених обставин, оскільки містить лише відомості про рух цивільної справи за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_11 про стягнення суми боргу та відповідно зустрічним позовом про відшкодування моральної шкоди. При цьому, матеріали вказаної справи було досліджено місцевим судом при розгляді кримінального провадження по суті.
Що стосується доводів засудженої про необхідність допиту свідка    ОСОБА_9 , що убачається зі змісту ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2016 року, то цей факт не спростовує наданих останнім показань, які було покладено в основу вироку, про що і зазначено в згаданій ухвалі.
Також, судом було перевірено доводи засудженої відносно розгляду її заяви за нововиявленими обставинами незаконним складом суду та вони обґрунтовано визнані безпідставними. Так, суд зазначив, що злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК, за якій засуджено ОСОБА_7 , є особливо тяжким злочином, а тому відповідно до вимог ст. 35 КПК, розгляд заяви засудженої у цьому випадку здійснюється колегіально у складі трьох суддів.
Твердження ОСОБА_7 про те, що грошові кошти в сумі 12 000 доларів США не належали потерпілим, у зв`язку з чим вона клопотала про допит свідка ОСОБА_14 , однак їй безпідставно було відмовлено, на думку апеляційного суду, не є слушним, оскілки спростовані потерпілими ОСОБА_8 та ОСОБА_15 під час апеляційного розгляду. 
Перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про те, що в заяві засудженої не містяться нововиявлені обставини, що визначені у ст. ст. 459 КПК, а вона фактично намагається переоцінити докази, якими вже встановлено фактичні обставини справи та доведено її винуватість.
Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив цей суд, та положення закону, якими він керувався при постановленні рішення.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у кримінальному провадженні судом не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги засудженої та скасування судових рішень відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 травня 2019 року та Дніпровського апеляційного суду від 9 жовтня 2019 року залишити без зміни, а касаційну скаргу зі змінами та доповненнями засудженої ОСОБА_7  – без задоволення. 
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                          ОСОБА_3