ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" березня 2020 р.           Справа№ 910/13924/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Дикунської С.Я.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 
 
секретар судового засідання        Кубей В.І.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання
розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго»
на рішення      Господарського суду міста Києва 
від                           28.11.2019 (повний текст рішення складено 05.12.2019)
у справі           № 910/13924/19 (суддя Пінчук В.І.)
за позовом       Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго»
до                               Консорціуму «Науково-виробничого об`єднання 
                                 «Укргідроенергобуд»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог  на предмет спору на стороні відповідача      Публічне акціонерне товариство «Київметробуд»
про                    стягнення 206 968,80 грн.       

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Укргідроенерго»  (далі -  ПрАТ «Укргідроенерго», позивач) звернувся до  Господарського суду міста Києва з позовом до Консорціуму «Науково-виробничого об`єднання «Укргідроенергобуд» (далі - Консорціум «НВО «Укргідроенергобуд», відповідач) про стягнення 206 968,80 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про порушення відповідачем п. 6.4.4.1 Національного стандарту України «Правила визначення вартості будівництва в Україні» ДСТУ-Н Б Д. 1.1 - 4:2013, затвердженого Мінрегіонбуду України № 293 від 05.07.2013, що призвело сплати відповідачу безпідставно завищеної вартості  виконаних робіт на суму 206 968, 80 грн., які  позивач й спросить стягнути з відповідача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.11.2019 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Київметробуд» (далі - ПАТ  «Київметробуд», третя особа).
Заперечуючи проти позову, відповідач та третя особа подали відзиви на позовну заяву, в яких стверджували про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, просили відмовити в їх задоволенні.  Зокрема, третя особа зазначила, що спірні кошти  було отримано за належно виконані роботи за Договором субпідряду № 11-01/2016 від 25.08.2016. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2019  в позові відмовлено.
Не погоджуючись із згаданим рішенням, ПрАТ «Укргідроенерго» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. За твердженнями апелянта, оскільки факт заподіяння збитків позивачу та їх розмір встановлено уповноваженим на це державним органом фінансового контролю, висновки суду першої інстанції про те, що Акт ревізії є неналежним  доказом  є безпідставними та помилковими. Крім цього, на думку апелянта, місцевий  господарський суд  не звернув уваги на наведені у Акті ДАСУ порушення, що призвело до завищення вартості виконаних робіт,  не надав йому оцінки та передчасно дійшов висновку про здійснення відповідачем своїх обов`язків за Договором підряду відповідно до його умов. Також апелянт не погодився  із висновками суду щодо недоведеності позивачем завданих йому збитків тощо.
Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що оскільки апелянт, як й в суді першої інстанції, не надав апеляційному суду жодного підтверджуючого доказу на обґрунтування висновків Акта ревізії, а також своїх тверджень, викладених в апеляційній скарзі, відсутні правові підстави стверджувати про порушення відповідачем та його субпідрядником умов Договору генерального підряду, та як наслідок завдання позивачу збитків. Відповідач звертав увагу на те, що підставою позову були лише висновки, наведені у Акті ревізії, які і розглядалися судом першої інстанції, а тому намагання позивача окремо обґрунтувати висновки Акту, є безпідставним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.  Разом з цим, відповідач вказував, що у позивача відсутні будь-які документальні підтвердження порушень відповідачем та його субпідрядником умов Договору, а також докази завдання ними збитків позивачу,  єдиним документом, на який посилався позивач, є Акт ревізії. За твердженнями відповідача, наявність вимоги ДАСУ, складеної на підставі Акту ревізії, також не дає підстав вважати, що відповідачем порушено умови Договору. Посилання  апелянта на вимогу та Акт ДАСУ, як на беззаперечні підстави для стягнення збитків, на переконання відповідача, є неправомірними, адже встановлені органами Державної аудиторської служби при проведенні контрольних заходів факти підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за встановленими чинним ГПК України правилами, тобто сам лише Акт перевірки не є підставою для застосування цивільно-правової відповідальності у вигляді стягнення збитків та не звільняє сторону від процесуального обов`язку доводити свої вимоги іншими належними та допустимими доказами. Акт ревізії не може змінювати  та припиняти договірні правовідносини сторін та  визначені Договором зобов`язання, які в свою чергу підтверджено відповідним актом здачі-приймання виконаних робіт. При цьому, наданими відповідачем доказами в повному обсязі  спростовано незаконні вимоги і твердження ДАСУЮ у Акті ревізії та у вимозі, й як наслідок, безпідставні вимоги позивача. На думку відповідача, позивачем  не підтверджено наявності в його діях  всіх елементів  складу цивільного правопорушення, отже відсутні правові підстави вини відповідача у  завданні збитків позивачу тощо.
В наданому апеляційному суду відзиві на апеляційну скаргу, третя особа також заперечила доводи апеляційної скарги, просила не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначила, що ціна Договору та вартість робіт  була узгоджена сторонами відповідно до вимог чинного законодавства й позивачем  не  було  заявлено жодної претензії щодо об`ємів  або якості виконаних робіт, а кошти, які позивач  просив стягнути з відповідача, отримано останнім від позивача в якості оплати виконаних за Договором робіт, тобто за наявних правових підстав.  На переконання третьої особи,  в діях як відповідача, так й третьої особи, відсутні складові цивільного правопорушення, а отже й  підстави для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків. Крім цього, на думку третьої особи, посилання позивача (апелянта)  на висновки планової перевірки, проведеної ДАСУ як на підставу відшкодування збитків  є некоректними та незаконними, оскільки органи державного контролю  мають право направляти вимоги щодо коригування та приведення у відповідність до вимог законодавства лише  підконтрольним  їм організаціям, до яких відповідач та третя особа не відносяться, отже виявлені плановою ревізією та зустрічною перевіркою порушення  не можуть впливати на умови їх Договірних відносин та не можуть змінювати їх тощо.
В судове засідання апеляційної інстанції 10.03.2020 з`явились представники учасників справи, представник позивача надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Представник відповідача та третьої особи в даному судовому засіданні надали пояснення, в яких заперечили доводи апеляційної скарги, просили не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, наведених у відзивах на апеляційну скаргу.
Заслухавши пояснення учасників справи, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції вимог процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як встановлено матеріалами справи, 19.08.2016 між ПрАТ «Укргідроенерго» (позивачем, замовником за договором) та Консорціумом «НВО «Укргідроенергобуд» (відповідачем, генпідрядником за договором) укладено Генеральний договір № 01/2016-К, предметом за умовами п. 2.1 якого є виробничо-господарські взаємовідносини, пов`язані із виконанням генпідрядних робіт із завершення  будівництва першої черги Дністровської ГАЕС філії «Дирекція з будівництва Дністровської ГАЕС» ПАТ                                                  «Укргідроенерго»
Відповідно до п. 2.1.1 Генерального договору виробничо-господарськими відносинами є виконання будівельних робіт, а також поставка обладнання, пов`язані із завершенням будівництва об`єкта відповідно до проекту, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України № 439-р від 24.06.2016.
Ціна Генерального договору визначається кошторисною документацією та договірною ціною, специфікацією поставки обладнання (п. 4.1). 
За змістом п. 4.2 Генерального договору його ціна визначається на підставі сумарного підрахування цін, вказаних у п.п. 4.2.1-4.2.2 і становить 3 832 972 403,00 грн., в тому числі ПДВ - 638 828 733,83 грн., які сплачуються замовником за рахунок власних та залучених коштів. 
Відповідно до п.п. 6.3.1 п. 6.3 Генерального договору генпідрядник має право залучати  третіх осіб (субпідрядників). 
25.08.2016 між Консорціумом «НВО «Укргідроенергобуд» (відповідачем, генпідрядником  за  Генеральним договором) та ПАТ «Київметробуд» (третьою особою, підрядником за Генеральним договором) укладено Договір субпідряду № 11-01/2016, за умовами якого генпідрядник  доручає, а підрядник забезпечує відповідно до проектно-кошторисної документації  та умов договору, виконання будівельних робіт, згідно з погодженою сторонами програми робіт, що додається до договору та є його невід`ємною частиною. 
Відповідно до п. 2.2 Договору субпідряду субпідрядник зобов`язався своїми силами, за допомогою власних технічних засобів, із використанням власних або переданих генпідрядником матеріалів виконувати будівельні роботи, обумовлені цим договором та відповідають проектно-кошторисній документації, яка затверджена належним чином. 
Ціна визначається кошторисною документацією та договірною ціною. Ціна будівельних робіт з матеріалами становить: 41 255 000,04 грн., в тому числі ПДВ - 6 875 833,40 грн. (п.п. 4.1, 4.2 Договору субпідряду). 
Умовами п. 4.4 Договору субпідряду сторони погодили, ціна є динамічною і може бути змінена протягом строку його дії. 
Обсяги виконання будівельних робіт згідно п. 2.4 Договору субпідряду  можуть уточнюватися в залежності від реального фінансування видатків замовника. 
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Отже, укладення між ПрАТ «Укргідроенерго» (позивачем, замовником за договором) та Консорціумом «НВО «Укргідроенергобуд» (відповідачем,  генпідрядником за договором) Генерального договору № 01/2016-К від 19.08.2016 та між Консорціумом «НВО «Укргідроенергобуд» та ПАТ «Київметробуд» Договору субпідряду № 11-01/2016 від 25.08.2016 було спрямоване на отримання результатів виконаних робіт і одночасного обов`язку по здійсненню їх оплати.
За договором підряду в силу приписів  ст. 837 ЦК України одна  сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами (ч. 4 ст. 882 ЦК України). У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.
Відповідно до ст. 857 ЦК України виконана підрядником робота, має відповідати умовам договору підряду, а у разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.
За приписами ст. 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.
При цьому,  якщо замовник не зробить заяви щодо невідповідності виконаної роботи умовам договору, відступів у виконанні роботи, інших недоліків під час прийняття робіт, він втрачає право у подальшому посилатись на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі (ст. 853 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом ст.  76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).
Факт здійснення господарської операції з виконання робіт підтверджується, зокрема, первинними бухгалтерськими документами.
Первинний документ на підставі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
За приписами п.п. 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
У відповідності до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Вказаний перелік обов`язкових реквізитів кореспондується з п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, згідно якого первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), дату складання, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Документ згідно п.п. 2.5 п. 2 згаданого Положення має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Підстави припинення зобов`язання визначено положеннями ст.ст. 599-609 ЦК України, зокрема, відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Як встановлено матеріалами справи, на виконання умов Договору субпідряду № 11-01/2016 від 25.08.2016  субпідрядником виконано комплекс робіт на загальну суму 106 434 628,80 грн., що підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в та довідками про вартість виконаних будівельних робіт за формою КБ-3, які підписано уповноваженими представниками сторін без будь-яких зауважень та застережень, зокрема щодо обсягу та вартості таких робіт.
Разом з цим, звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначав, що 10.05.2019 Державна аудиторська служба України провела планову ревізію фінансово-господарської діяльності ПрАТ «Укргідроенерго» за період з 01.11.2015 по 31.12.2018, за результатами якої було складено Акт № 05-21/4 про порушення відповідачем п.6.4.4.1 Національного стандарту України «Правила визначення вартості будівництва в Україні» ДСТУ-Н Б Д. 1.1 - 4:2013, затвердженого Мінрегіонбуду України № 293 від 05.07.2013, внаслідок чого ПрАТ «Укргідроенерго» завдано збитків на суму 206 968,80 грн. Наведене призвело до втрат останнім фінансових ресурсів, яке виразилось у сплаті ПрАТ «Укргідроенерго» безпідставно завищеної субпідрядником - Тунельний загін  № 7 ПАТ «Київметробуд» вартості виконаних робіт на згадану суму. 
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 ЦК України є відшкодування збитків.
Збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ст. 22 ЦК України).
Під збитками в розумінні ч. 2 ст. 224 ГК України передбачаються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
До складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, що допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 ГК України).
Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При визначенні розміру збитків, заподіяних порушенням господарських договорів, береться до уваги  вид (склад) збитків та наслідки порушення договірних зобов`язань для підприємства. В свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Проте, ні під час розгляду справи місцевим господарським судом, ні під час апеляційного провадження у справі позивачем не було доведено належними та допустимими доказами наявність усіх елементів складу господарського правопорушення, а саме, протиправних дій відповідача, розміру збитків, а також наявності прямого причинного зв`язку між допущеним порушенням та наявністю збитків.
Як вище згадувалось, в якості доказу завищення вартості виконаних робіт та відповідно спричинення позивачу збитків, позивач надав Акт планової виїзної ревізії фінансово-господарської діяльності  ПрАТ «Укргідроенерго» за період з 01.11.2015 по 31.12.2018, складений Державною аудиторською службою України.
За змістом ч. 1 ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.
Відповідно до п.п. 1,7,10 ч. 1 ст. 10 вказаного Закону органу державного фінансового контролю надається право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Тобто, виходячи з аналізу вказаних норм органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.
При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов`язковою до виконання.           
З приводу відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.
Орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов`язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.
Висновки перевірки не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлюють виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися.  Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.
Встановлені ревізією факти щодо господарської діяльності позивача підлягають доказуванню позивачем та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним ГПК України.
Таким чином, сам лише Акт ревізії фінансово-господарської діяльності ПрАТ «Укргідроенерго» не є підставою для стягнення з відповідача визначених цим  звітом  сум  та не звільняють  сторону позивача від процесуального обов`язку доводити свої вимоги іншими належними та допустимими доказами.
Відтак, наданий позивачем Акт ревізії фінансово-господарської діяльності ПрАТ «Укргідроенерго» № 05-21/4 від 10.05.2019 не є належним доказом факту порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором, зокрема,  щодо завищення вартості виконаних робіт, не створює ніяких наслідків для третіх суб`єктів господарювання, зокрема, відповідача у даній справі. Наявність вимоги Державної аудиторської служби  України,  складеної на підставі Акту ревізії, також не дає підстав вважати, що відповідачем порушено умови Договору.
При цьому, виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками  Акт ревізії в даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. 
За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати, в тому числі змінювати, припиняти частково або повністю зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними первинними документами (актами виконаних робіт). 
Крім цього, Акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу вимог ст. 19 ГК України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.
З огляду на наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи,  апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про відсутність підстав  для стягнення з відповідача на користь позивача 206 968, 80 грн. збитків у вигляді завищеної вартості  виконаних робіт, які не доведено позивачем належними та допустимими доказами, відтак не підлягають задоволенню.
Доводи апелянта  стосовно неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Крім цього, враховуючи приписи ч. 1  ст. 9 Конституції України  та  ратифікацію  Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи  апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Керуючись ст.ст. 269-270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Укргідроенерго» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2019 у справі № 910/13924/19 - без змін.
Матеріали справи № 910/13924/19 повернути до Господарського суду міста Києва. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

                                                  Повний текст постанови складено 16.03.2020

Головуючий суддя                                                            С.Я. Дикунська 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала