ПОСТАНОВА
Іменем України
27 березня 2020 року 
м. Київ
справа №338/171/16-а
адміністративне провадження №К/9901/10614/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий – Стародуб О.П., 
судді – Єзеров А.А., Кравчук В.М., 
розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу Комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій у Збройних Силах України на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.04.2016р. (суддя – Гундяк В.Д.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016р. (судді – Курилець А.Р., Кушнерик М.П., Мікули О.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій у Збройних Силах України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
встановив: 
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
-визнати протиправним рішення Комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій у Збройних Силах України від 13.11.2015р. про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій і скасувати його;
- визнати позивача учасником бойових дій на території Чехословаччини у період з 21.08.1968 року по 04.11.1968 року у складі військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що   з 20 липня 1968 року по 04 листопада 1968 року проходив спеціальні військові збори військової частини № НОМЕР_1 на посаді водія на території ЧССР та залучався до виконання спеціальних завдань в зоні бойових дій. При розгляді питання      про надання йому статусу учасника бойових дій комісія незаконно відмовила йому, з чим він не погоджується, вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.04.2016р., залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016р., позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій у Збройних Силах України від 13.11.2015р. про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій.
Зобов`язано відповідача повторно розглянути документи позивача по питанню надання йому статусу учасника бойових дій.
В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
З рішеннями судів першої та апеляційної інстанції  не погодився відповідач, звернувся з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права просив їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обгрунтування касаційної скарги посилався на те, що позивачем на засідання Комісії було надано достатньо документів, при вивченні яких у відповідача не виникло сумнівів у винесенні рішення про відмову у наданні статусу учасника бойових дій.
Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29.10.2015р. позивач звернувся до відповідача із заявою щодо надання йому статусу учасника бойових дій. 
За наслідками розгляду наданих заявником документів 13.11.2015р. відповідачем прийнято протокольне рішення, яким заявнику в наданні статусу учасника бойових дій відмовлено. 
Не погодившись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Комісією не вжито всіх можливих та необхідних заходів для з`ясування правомірності заяви позивача щодо визнання останнього учасником бойових дій та протиправно не повідомлено заявника про час розгляду даних матеріалів.
Суди визнали безпідставним посилання відповідача на не зазначення позивачем в заяві про бажання прийняти участь у засіданні Комісії, та дійшли висновку, що вказане не є підставою для бездіяльності щодо доведення до відома заявника інформації про час та місце розгляду даного питання.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання позивача учасником бойових дій на території Чехословаччини суди виходили з того, що прийняттю такого рішення передують стани перевірки поданих документів та отримання відповідей на запити від інших повноважених органів, та дійшли висновку, що суд також не може зобов`язати відповідача визнати позивача учасником бойових дій за обставин, коли достеменно не встановлено, що усі подані документи є належним чином оформлені, а усі етапи перевірки - завершені.
З висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII (далі Закон №3551-XII) визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.
Згідно статті 5 вказаного Закону   учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.
Відповідно до абзаців 1 і 3 пункту 2 частини 1 статті 6 Закону №3551-XII учасниками бойових дій визнаються учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).
Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994р. №63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» затверджено Перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Перелік).
Відповідно до зазначеного Переліку, Чехословаччина віднесена до держав, на території яких в період з 20 серпня 1968 року по 1 січня 1969 року проходили бойові дії.
Судами встановлено, що відповідно до копії військового квитка НОМЕР_2 , з 22.07.1968р. по 04.11.1968р. позивач проходив спеціальні навчальні збори у складі військової частини НОМЕР_1 . 
Згідно копії наказу про відрядження від 25.07.1968р. №232, позивача було відряджено в розпорядження районного військового комісаріату на навчання в ряди Радянської армії. 
Відповідно до архівної довідки від 28.09.2000р. №5/108052 з дня сформування частини НОМЕР_1 та по 08.11.1968р. частина дислокувалась в м. Івано-Франківськ, а з 09.11.1968р. - в ЧССР. 
В наказах по частині з 03.11.1968р. по грудень 1968р. позивач не значиться. 
Згідно архівної довідки від 08.07.2010р. №5/84263 частина польова пошта НОМЕР_1 в період з 09.11.1968р. по 13.03.1969р. дислокувалась в ЧССР. 
Наказом Міністра оборони України від 07.05.2015р. №200   затверджено Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Положення №200). 
Відповідно до п.1 Положення №200 комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Комісія) створюються в Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_3 , військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах.
Відповідно до п.10 Положення №200 на комісії військового комісаріату Автономної Республіки Крим, обласних та Київського міського військових комісаріатів покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій із числа осіб, звільнених зі Збройних Сил та Державної спеціальної служби транспорту (які набули право на отримання статусу під час проходження військової служби у Збройних Силах та Державній спеціальній службі транспорту), колишніх партизанів та підпільників, - за місцем їх реєстрації (перебування на військовому обліку).
Згідно з пунктом 11 та 12 Положення №200 комісії зобов`язані:
- приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій відповідно до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";
- реєструвати заяви в спеціальній книзі обліку;
- інформувати заявника про прийняття заяви до розгляду і дату засідання Комісії;
- розглядати внесені на розгляд заяви та інші документи в місячний строк з дня їх отримання;
- робити запити до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляти заявника;
- заслуховувати пояснення осіб, які подали заяви, свідків, представників організацій, установ та громадських організацій ветеранів, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил) або розмінуванні (траленні бойових мін);
- доводити рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок його оскарження;
- розглядати документи стосовно надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, а в разі відсутності підстав, які підтверджуються документами, повертати їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів чи особисто заявнику з метою подальшого доопрацювання;
- засідання Комісії проводити не рідше одного разу на місяць (за наявності документів).
Комісії приймають рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій на підставі таких документів: заяв громадян або клопотань командирів (начальників); довідок відповідного періоду, підписаних і завірених печаткою; партизанського квитка; посвідчення учасника підпілля; посвідчення до знака За розмінування; грамот, фотографій (оригіналів); газетних матеріалів того періоду, який потребує підтвердження; історичних довідок, документів та інших архівних матеріалів; документів потрібного періоду, де зазначені прізвище, ім`я та по батькові заявника; документів, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період; інших документів, на підставі яких можливо зробити достовірний висновок про участь у бойових діях або розмінуванні (траленні бойових мін).
Пунктами 13 та 15 Положення №200 передбачено, що за відсутності в заявника через незалежні від нього причини необхідних документів, які підтверджують його право на отримання статусу учасника бойових дій, дозволяється брати до уваги показання свідків (не менше двох), які в період, що потребує підтвердження, проходили військову службу чи працювали разом із заявником в одній військовій частині (установі, закладі) та визнані учасниками бойових дій, особами з інвалідністю внаслідок війни за цей період.
У разі звернення особи до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визнання його учасником бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає зберіганню разом з іншими документами.
Судами встановлено, що в порушення положень зазначеного Положення відповідач не повідомляв позивача про дату засідання Комісії.
Також до суду першої інстанції позивачем було надано нотаріально завірені копії свідчень свідків   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до яких у спірний період вони разом з позивачем приймали участь у бойових діях в Чехословаччині в складі військової частини НОМЕР_1 . 
Водночас, як встановлено судами, Комісією вказані вище пояснення зазначених осіб не були взяті до уваги, відповідно, не були враховані усі обставини, що мають значення для прийняття рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що ефективним способом захисту порушених прав позивача, є   визнання протиправним та скасування рішення відповідача та зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення статусу учасника бойових дій відповідно до   Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993р. №3551-ХІІ   та прийняти рішення згідно з Положенням про комісію Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, затвердженого   наказом Міністерства оборони України від 07.05.2015р. №200.
Згідно з імперативними вимогами   статі 341 КАС України   суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
В свою чергу наведені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі фактично зводяться до необхідності нової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішень суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
постановив:
Касаційну скаргу Комісії Івано-Франківського обласного військового комісаріату з питань розгляду матеріалів про визнання учасником бойових дій у Збройних Силах України - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.04.2016р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016р. – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:                                                                                
О.П. Стародуб          
А.А. Єзеров
В.М. Кравчук