Постанова                                                   
іменем України
17 березня 2020року
м. Київ
справа № 628/4216/16
провадження № 51-10280км19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого                                    ОСОБА_1 ,
суддів                                                  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
засудженого                                   ОСОБА_6 
захисника                                       ОСОБА_7 ,
в режимі відеоконференції
потерпіла                                        ОСОБА_8 ,                    
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу та доповнення до неї засудженого ОСОБА_6 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 4 грудня 2017 року та ухвалу  Харківського апеляційного суду від 8 листопада 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                            № 12016220370001234, за обвинуваченням            
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
 
у вчиненні злочинів, передбачених пунктом 6 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187, частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185  Кримінального кодексу України (далі - КК), 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 4 грудня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за пунктом 6 частиною 2 статті 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю; за частиною 4 статті 187 до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років з конфіскацією майна, що є його особистою власністю; за частиною 2 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за частиною 3 статті 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі частини 2 статті 70 КК шляхом поглинення менш суворих покарань довічним позбавленням волі ОСОБА_6 за сукупністю вироків остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.
Строк відбування покарання визначено обчислювати з 11 липня 2016 року.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній -  тримання під вартою.
Скасовано накладені ухвалами слідчих суддів арешти, стягнуто з ОСОБА_6 процесуальні витрати і вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за злочини, вчинені за таких обставин.
У ніч з 22 на 23 квітня 2016 року, більш точного часу в ході досудового розслідування і судового розгляду не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем мешкання ОСОБА_9 на АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що останній пішов спати після спільного вживання спиртних напоїв і за його діями ніхто не слідкував, шляхом вільного доступу з жилого будинку повторно, таємно викрав бензинову ланцюгову пилку «Good Luck» моделі «GL 4500M» вартістю 1145,6 грн, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.
Повторно, 11 червня 2016 року в період часу з 12:10 до 20:00, більш точного часу в ході досудового слідства і судового розгляду не встановлено, ОСОБА_6 , підібравши ключ до вхідних дверей, проник у квартиру АДРЕСА_3 , за місцем мешкання ОСОБА_10 , звідки таємно викрав належний потерпілому мобільний телефон «Lenovo S920» вартістю 1200 грн, спричинивши тим самим потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 8 липня 2016 року, ОСОБА_6 , познайомившись напередодні події з ОСОБА_11 , знаходився за місцем мешкання потерпілого у квартирі АДРЕСА_4 , де під час спільного вживання спиртних напоїв, помітив, що потерпілий залишив ключі від вхідних дверей даної квартири та мобільний телефон «Nokіа 1100» на холодильнику, переконався, що потерпілий мешкає один за вищевказаною адресою, у зв`язку з чим у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на розбійний напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи з одночасним позбавленням життя ОСОБА_11 .
Усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання небезпечних наслідків у вигляді настання смерті ОСОБА_11 і бажаючи настання саме цих наслідків, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_6 з метою придушення опору потерпілого, взяв з полиці на кухні за місцем мешкання потерпілого металеві ножиці, котрі попередньо обмотав шкарпеткою, та здійснив розбійний напад на потерпілого, завдавши йому не менше 30 ударів металевими ножицями в ділянку голови, шиї та грудної клітки, тобто в життєво важливі органи, від чого настала смерть ОСОБА_11 .
Загалом внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому згідно висновку судово-медичної експертизи №178-КПт/16 від 26 серпня 2016 року заподіяні проникаючі колото-різані поранення грудної клітки та шиї з пошкодженням крупних кровоносних судин мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень,  небезпечних для життя, а інші тілесні ушкодження – легких тілесних ушкоджень.
Причиною смерті ОСОБА_11 стали проникаючі колото-різані поранення грудної клітки і шиї з пошкодженням крупних кровоносних судин, які супроводжувалися масивним внутрішнім та зовнішнім крововиливом, який викликав геморагічний шок.
Після вказаних подій ОСОБА_6 , заволодів мобільним телефоном                  ОСОБА_11 марки «Nokіа 1100» вартістю 75 грн, а також ключами від вхідних дверей вказаної квартири, які для потерпілої ОСОБА_8 не мають матеріальної цінності.
Продовжуючи свої злочинні дії, 9 липня 2016 року, в денний час доби, більш точного часу в ході досудового розслідування і судового розгляду встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за допомогою викрадених ним раніше ключів від вхідних дверей проник до квартири за місцем мешкання ОСОБА_11 , звідки таємно викрав належний матері ОСОБА_11 – ОСОБА_8 телевізор «Samsung CS-21m16mjq» вартістю 650 грн, спричинивши тим самим потерпілій матеріальної шкоди на вказану суму.
Крім того, повторно, продовжуючи свої злочинні дії, 10 липня 2016 року, в ранковий час, більш точного часу в ході досудового розслідування і судового розгляду не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за допомогою викрадених ним раніше ключів від вхідних дверей проник до квартири за місцем мешкання ОСОБА_11 , звідки таємно викрав належний матері ОСОБА_8 килим вартістю 570 грн, спричинивши тим самим потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.
Також, повторно, продовжуючи свої злочинні дії, того ж дня, у денний час доби, точного часу в ході досудового розслідування і при судовому розгляді встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за допомогою викрадених ним раніше ключів від вхідних дверей проник до квартири за місцем мешкання ОСОБА_11 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_8 речі на загальну суму 1589,5 грн, спричинивши останній матеріальну шкоду на вказану суму.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 8 листопада 2018 року вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 4 грудня 2017 року стосовно ОСОБА_6 залишено без зміни.
Вимоги, наведені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить скасувати судові рішення, якими його засуджено до позбавлення волі, та замінити строк покарання на більш м`який.
При цьому засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вказує на порушення його права на захист на усіх стадіях кримінального провадження, оскільки захисник неналежним чином виконував свої обов`язки.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не оспорює своєї винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинах, зазначає, що щиро кається та неодноразово просив вибачення у потерпілої. Однак зазначає, що показання на досудовому розслідуванні давав під тиском слідчого, при цьому його захисник ОСОБА_12 не надавала йому належної правової допомоги та сприяла свавіллю правоохоронних органів.
Також засуджений вважає, що неналежний захист його інтересів як на досудовому слідстві, так і в судах призвів до істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, що надалі вплинуло на незаконність судових рішень.
При цьому засуджений, вказуючи на порушення його конституційних прав, вважає, що йому була надана неналежна правова допомога, не роз`яснено право на суд присяжних, а сторона обвинувачення протягом всього кримінального провадження перешкоджала йому подавати клопотання та заяви.
Не погоджується засуджений і з призначеним йому покаранням, при цьому у своїй касаційній скарзі зазначає вимогу про його пом`якшення, обґрунтовуючи свою позицію щирим каяттям та вказує, що неодноразово просив вибачення у потерпілих.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та засудженого, які підтримали касаційну скаргу, потерпілу, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, думку прокурора, якій також заперечував проти задоволення такої скарги, обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи й перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.
Мотиви Суду
Відповідно до частини 1 статті 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Частина 2 цієї статті вказує на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджуючись з постановленими у кримінальному провадженні судовими рішеннями, зазначає, про порушення його права на захист та неправомірне поводження з ним органами досудового розслідування. Однак така позиція засудженого є безпідставною та не була підтверджена під час перевірки матеріалів кримінального провадження.
Так, вказуючи на порушення права на захист, засуджений зазначає, що слідчий в основу обвинувачення поклав свої вигадані обставини, при цьому не навів, з якими саме встановленими у суді першої інстанції обставинами щодо скоєних ним злочинів він не погоджується та яких порушень закону допустили суди під час розгляду кримінального провадження.
Як встановлено під час судового розгляду, ОСОБА_6 частково визнав свою винуватість та зазначив, що вчинив вбивство не з корисливих мотивів, а з мотивів непорозуміння з потерпілим з приводу його висловлювань.
Однак під час судового розгляду суд належним чином перевірив надані стороною обвинувачення докази та, дослідивши їх під час судового розгляду в сукупності з висновками судово-медичних експертиз стосовно характеру та обставин вчинення злочинів, механізму заподіяння тілесних ушкоджень, поясненнями потерпілої ОСОБА_8 та свідків, показання яких не мають суперечностей, врахував знаряддя злочину, а саме ножиці, винним приготовлені попередньо, та заподіяння ними ударів у життєво важливі частини тіла, а також кількість ударів, (30) свідчить про намір умисно позбавити життя ОСОБА_11 з корисливих мотивів під час розбійного нападу на останнього.
При цьому суд послався на показання самого винного, який не заперечував факту знаходження на місці злочину та викрадення телефону, однак заперечував корисливий мотив вчинення вбивства, що спростовується вищенаведеними доказами.
Суд апеляційної інстанції належним чином перевірив усі доводи засудженого та у своєму рішенні зазначив, що наявність прямого умислу підтверджується сукупністю всіх обставин вчиненого ним протиправного діяння, а саме способом та знаряддям злочину, при цьому останній ножиці попередньо обмотав шкарпеткою та завдавав удари з коротким проміжком часу в голову, шию та грудну клітку, кількістю заподіяних ударів – не менше 30, а також характером та локалізацією завдання їх та спрямованістю в життєво важливі органи, від чого потерпілий помер, а поведінка винного щодо заволодіння речами потерпілого вказує на те, що таке вбивство вчинене з корисливого мотиву під час розбійного нападу.
З таким висновком суду апеляційної інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки суди належним чином перевірили всі докази сторони обвинувачення, які у своїй сукупності повною мірою вказують на вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які було правильно кваліфіковано за пунктом 6 частини 2 статті 115, частиною 4 статті 187, частиною 2 статті 185, частиною 3 статті 185  Кримінального кодексу України (далі - КК).
Доводи засудженого про порушення його права на захист є безпідставними. виходячи з такого.
Засуджений у своїй касаційній скарзі вказує, що порушення його права на захист обумовлене неналежною роботою захисника, яка як під час досудового розслідування, так і під час розгляду кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій не надала йому належної правової допомоги.
Однак матеріали кримінального провадження не містять, ні письмових чи усних клопотань засудженого про заміну захисника, ні заяви про невдоволення її роботою.
Під час прослуховування звукозапису судових засідань у суді першої інстанції ОСОБА_6 жодного разу не висловив недовіри до свого захисника та жодним чином не намагався її замінити, хоча мав на це повне право. Крім того, під час прослуховування аудіозаписів судових засідань не встановлено, що прокурор, якимось чином заважав ОСОБА_6 . заявити клопотання, або намагався позбавити його можливості подати заяви чи надати пояснення, як про те вказує у своїй касаційній скарзі засуджений.
З матеріалів кримінального провадження убачається, що під час досудового розслідування захисник була присутня при проведенні всіх слідчих дій, при цьому ОСОБА_6 у протоколах проведення таких слідчих дій робив відповідні записи щодо заперечень, яких не мав, та у нього була можливість скаржитись на дії слідчого або його захисника. Однак матеріали кримінального провадження не містять таких заяв чи клопотань.
Під час розгляду кримінального провадження у судах захисник у межах своїх повноважень виконувала належним чином свою роботу, була активною під час допиту свідків та жодним чином не протирічила позиції свого підзахисного, задавала питання свідкам, заявляла клопотання, підтримувала належним чином позицію захисту.
У своїй заяві, поданій під час судового розгляду, ОСОБА_6 виявив бажання ознайомитись з матеріалами кримінального провадження, при цьому зазначив, що хоче знайомитись зі своїм захисником ОСОБА_12 , що вказує на взаєморозуміння з нею та відсутність будь-яких претензій з приводу його захисту ( т. 7, а.п. 47).
 Як убачається з журналу судового засідання від 7 грудня 2016 року, під час підготовчого судового засідання ОСОБА_6 було роз`яснено його права, надано можливість заявляти клопотання. Під час судового розгляду при допиті свідків захисник підтримувала позицію захисту, вела активний допит свідків, задавала питання, виступала в дебатах у судах першої та апеляційної інстанцій підтримуючи позицію свого підзахисного, що вказує на належне виконання нею своїх обов`язків (т.7, а.п. 47, 58, 177).
Між тим суд жодним чином не перешкодив ОСОБА_6 у здійсненні його права на захист. При цьому матеріали кримінального провадження не містять жодних доказів, які б давали підстави вважати їх неналежними або здобутими з порушенням прав та свобод особи захищати у належний спосіб свої права.
Неспроможними також є доводи засудженого в частині нероз`ясненння йому права на суд присяжних, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявний протокол про інформування підозрюваного про можливість, особливі та правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних від 5 грудня 2016 року (Т.3, а.п.162-164) зі змісту якого убачається, що ОСОБА_6 відмовився від суду присяжних та поставив свій підпис про таку відмову у присутності захисника ОСОБА_12 , про що свідчить також і її підпис.
Крім того,  під час прослуховування звукозапису судового засідання від  7 грудня 2016 року ОСОБА_6 було, окрім інших прав, роз`яснено право на суд присяжних, однак він відмовився від розгляду справи судом присяжних (т.6. а. п. 41 (журнал с/з),  т.7 а.п. 227 (диск), про що заявив у суді під час підготовчого засідання.
Крім того, під час судового засідання у суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 також було роз`яснено всі права, надано право заявляти клопотання, висловити думку щодо поданої апеляційної скарги.
Тобто суд апеляційної інстанції, дотримуючись норм процесуального закону, належним чином провів апеляційний розгляд, заслухав захисника, яка підтримала позицію свого підзахисного, після чого надав винному право виступити в дебатах та висловити свою думку в останньому слові. На жодній стадії апеляційного розгляду ОСОБА_6 не заявив клопотання про заміну захисника або неналежне виконання нею своїх обов`язків щодо його захисту, як і не вказав про його порушення його  права під час досудового розслідування.
З огляду на наведене доводи засудженого у касаційній скарзі щодо порушення його права на захист, а також порушення право на суд присяжних, не були підтверджені під час перевірки матеріалів провадження, а отже, його доводи про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження у суді є неспроможними.
 
Колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій не порушили вимог кримінального процесуального закону, оскільки у кримінальному провадженні відсутні дані, які б вказували на порушення особи права на захист. 
Таким чином, доводи засудженого, викладені у касаційній скарзі про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону судом першої та апеляційної інстанцій, не заслуговують на увагу. 
Також касаційна скарга засудженого містить вимогу пом`якшити йому призначене покарання. Такі вимоги ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що суд призначив йому занадто суворе покарання. Вказує, що він неодноразово просив вибачення у потерпілих, щиро розкаявся у вчиненому та зробив певні висновки.
Однак такі доводи засудженого є необґрунтованими, виходячи з такого.
Колегія суддів першої інстанції, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, послалася на попередні судимості ОСОБА_6 , який був засуджений за корисливі злочини, вчинив, крім інших корисливих злочинів, особливо тяжкий злочин, який є суспільно небезпечним та посягає на життя людини. Врахував суд характер та спосіб вчинення особливо тяжкого злочину, обтяжуючі покарання обставини, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину, при цьому дійшов висновку про неможливість призначення покарання на певний строк та призначив максимальний строк, передбачений санкцією частини 2       статті 115 КК у виді довічного позбавлення волі.
Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу належним чином перевірив усі доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , визнав їх неспроможними та залишив вирок місцевого суду без зміни. Питання про пом`якшення покарання засуджений в апеляційній скарзі не ставив.
Доводи засудженого про неврахування такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття колегія судді вважає неспроможними, оскільки під час судового розгляду та в суді апеляційної інстанції,  відповідаючи на запитання,           ОСОБА_6 заперечував вчинення злочину саме з корисливих мотивів, зазначав, що не мав наміру вбивати потерпілого, однак під час сварки вбив останнього.
Така позиція засудженого вказує на часткове визнання своєї вини, а щире каяття, як обставина, яка пом`якшує покарання - це розкаяння, яке передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути відображений в матеріалах кримінального провадження. Поряд із цим у матеріалах справи відсутні дані на підтвердження того, що засуджений повністю визнав свою винуватість та відшкодував збитки потерпілим.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд правильно визначив засудженому покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки саме такий вид буде достатнім та співмірним із вчиненими кримінальними правопорушеннями та сприятиме виправленню особи та запобіганню вчинення ним нових злочинів.
З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав, які би вказували на можливість скасувати судові рішення, оскільки вони є законними, вмотивованими та належним чином обґрунтованими.
У зв`язку із цим касаційна скарга засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 4 грудня 2017 року та ухвалу  Харківського апеляційного суду від 8 листопада 2018 року щодо засудженого ОСОБА_6 залишити без зміни, а його касаційну скаргу з доповненнями до неї - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________                    _______________________                  ________________________
    ОСОБА_1                       ОСОБА_2                             ОСОБА_3