Ухвала
 
24 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 442/5033/16-ц
 
провадження № 61-40637св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Стебницька міська рада Дрогобицького району Львівської області, Відділ центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області, 
треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, в особі відділу Держгеокадастру у місті Дрогобич Львівської області, ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Павлишина О. Ф., Приколоти Т. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2016 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Стебницької міської ради, Відділу центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_3 , про визнання частково незаконним (протиправним) та часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання частково незаконним (протиправним) та часткове скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права приватної власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, визнання права власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями.
 
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 став законним власником 13/40 житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 11 травня 2012 року. При цьому, на даний час він почав вирішувати питання про виділ своєї частки із спірного будинковолодіння і звернувся до відділу Держгеокадастру у місті Дрогобичі Львівської області про надання інформації щодо земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки такою інформацією не володів. На його звернення він отримав довідку відділу Держгеокадастру у місті Дргогобичі, Львівської області 
№ І-24/0-19/6-16 від 15 червня 2016 року про те, що відповідно до Державного акта на право власності за № 010944000457 від 29 грудня 2009 року земельна ділянка площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на підставі рішення Стебницької міської ради № 96 від 27 грудня                     2006 року. З цього часу він зрозумів, що його права та інтереси порушено, оскільки він являючись законним власником 13/40 житлового будинку АДРЕСА_1 , не має будь-яких правомочностей до частини земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, яка б відповідала його ідеальній частці у будинку. 
 
ОСОБА_4 просив визнати частково незаконним (протиправним) та частково скасувати рішення Стебницької міської ради Львівської області № 96 від 27 грудня 2006 року в частині передачі ОСОБА_2 безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю, включаючи ту частину земельної ділянки, яка відповідає 13/40 ідеальної частки у житловому будинку з господарськими спорудами, визнати частково недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку № 0100944000457 
від 29 грудня 2009 року, виданий на ім`я ОСОБА_5 та скасувати державну реєстрацію права приватної власності ОСОБА_5 на 13/40 ідеальних частин земельної ділянки, визнати за ним право власності на 13/40 ідеальних частин земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 травня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем.
 
Постановою апеляційного суду Львівської області від 15 травня 
2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.
 
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 травня 
2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.
 
Визнано незаконним та скасовано рішення сесії Стебницької міської ради Львівської області № 96 від 27 грудня 2006 року.
 
Визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серія ЯД № 505823 від 29 грудня 2009 року, виданий ОСОБА_5 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 з приналежними господарськими будівлями та спорудами.
 
Скасовано реєстрацію на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_6 що в місті Стебнику по АДРЕСА_1 в Книзі записів реєстрації дежавних актів на право власності на постійне користування землею, договорів оренди землі за № 01.0944000457 у Стебницькій міській раді, кадастровий номер земельної ділянки 4610670500:01:021:0028.
 
Частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив із того, що даючи дозвіл на виготовлення технічної документації з метою передачі у власність ОСОБА_5 спірної земельної ділянки в розмірі 0,1000 га , органи місцевого самоврядування не врахували, що є інші співвласники будинку, які мають право на частку відповідно до частки в будинку та норм визначених для обслуговування будинку, чим порушили право не тільки позивача, але і третьої особи ОСОБА_3 . Апеляційний суд, зіславшись на правову позицію Верховного Суду України, висловлену у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, вказав про те, що нормамии статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України (у редакції, чинній на час набуття ОСОБА_5 права власності на частину домоволодіння) закріплено загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
 
Щодо строків позовної давності апеляційний суд вказав про те, що відмовляючи у задоволенні позову, суду першої інстанції слід було врахувати не тільки час, коли особа могла довідатися про порушення свого права, але брати до уваги фактичний час, коли особі стало відомо про порушення права в той час, коли особа не припускала такого порушення.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
16 липня 2018 року ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року та залишити в силі рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 травня 
2017 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що висновок апеляційного суду про порушення прав та інтересів позивача та третьої особи оскаржуваним рішення органу місцевого самоврядування є неправильним, оскільки одноосібним власником домоволодіння АДРЕСА_1 станом на час прийняття спірного рішення органу місцевого самоврядування була ОСОБА_6 .
 
Апеляційний суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_5 став власником 13/40 частини житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі зареєстрованого належним чином рішення апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2011 року лише 11 травня 2012 року, а ОСОБА_3 стала також власником частини вказаного житлового будинку на підставі зареєстрованого належним чином того ж самого судового рішення у 2011 році.
 
Суд першої інстанції абсолютно справедливо вказав про пропуск позивачем строку позовної давності.
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.
 
У жовтні 2018 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Розпорядженням від 15 квітня 2020 року № 1089/0/226-20 за касаційним провадженням № 61-40637св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.
 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 15 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ТРЕТЬОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ 
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закону України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_3 на постанову апеляційного суду Львівської області від 15 травня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону 
від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши аргументи касаційної скарги, дійшла таких висновків.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 689/26/17 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання права власності на земельну ділянку та визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю.
 
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.
 
Оскільки правовідносини у справі № 689/26/17, яку передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, подібні правовідносинам у справі № 442/5033/16-ц, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі 
№ 442/5033/16-ц.
 
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 442/5033/16-ц за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Стебницької міської ради, Відділу Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, ОСОБА_3 , про визнання частково незаконним (протиправним) та часткове скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання частково незаконним (протиправним) та часткове скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування державної реєстрації права приватної власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, визнання права власності на частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями до закінчення розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 689/26/17.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко