10.03.20
22-ц/812/484/20

Провадження № 22-ц/812/484/20

П О С Т А Н О В А 
іменем України
10 березня 2020 року                                          м. Миколаїв
справа № 483/1937/19
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Лівінського І.В.,
суддів: Галущенка О.І., Кушнірової Т.Б.,
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи  
апеляційну скаргу

Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
на заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого 17 грудня 2019 року під головуванням судді Куцарова В.І. у приміщенні цього ж суду, дата складення повного судового рішення не зазначена, у цивільній справі 
за позовом 

Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк (далі – АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.
Позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору (без номеру) від 01 липня 2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Також відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» (далі – Умови та Правила), «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку» (далі – Тарифи), які викладені на банківському сайті privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 порушує кредитні зобов`язання та має станом на 30 вересня 2019 року заборгованість у розмірі 227486,54 грн, з яких 1422,18 грн – заборгованість за кредитом, 219557,69 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 6506,67 грн – заборгованість за пенею та комісією, позивач просив суд стягнути з відповідачки частину заборгованості за кредитом у розмірі 120458,19 грн, яка складається з заборгованості за кредитом – 1422,18 грн та процентів за користування кредитом з 01 липня 2010 року по 31 жовтня 2018 року – 119036,01 грн.
Правом відзиву на позовну заяву відповідачка ОСОБА_1 не скористалась.
Заочним рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2019 року позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1422,18 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Крім того, суд розподілив судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано підтверджень про те, що відповідачка повідомлялась про зміну відсоткової ставки. Без наданих підтверджень про конкретно запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг та за відсутності у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків та комісії, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору. Суду не надано письмового договору, підписаного відповідачкою, відсутність доказів того, що вона приймає умови щодо нарахування відсотків, комісії та пені та зважаючи на те, що кредитний ліміт був встановлений на рівні 2800 грн.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», посилаючись на незаконність рішення в частині відмови у стягненні процентів, на те, що воно ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просило рішення скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості по процентам та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги; в іншій частині рішення залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка була належним чином проінформована про умови кредитування, в тому числі, щодо сплати процентів за користування кредитом, оскільки підписала довідку про умови кредитування з використання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Відповідачка користувалася кредитними коштами (в тому числі, після перевипуску картки), знімала кошти в банкоматах, розраховувалася за товари та послуги, а також частково погашала наявну заборгованість. А тому суд першої інстанції безпідставно відхилив належні та допустимі докази по справі, які підтверджують повідомлення відповідачки про умови щодо сплати відсотків за користування кредитом.
Відзиву на вказану апеляційну скаргу не надійшло. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», апеляційний суд здійснює перевірку оскаржуваного рішення лише щодо відмови у стягненні відсотків, в іншій частині – оскаржуване рішення не є предметом розгляду суду апеляційної інстанції. 
Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга може бути задоволена частково з таких підстав.
Судом встановлено, що 01 липня 2010 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку - кредитка «Універсальна». Підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Своїм підписом погодила, що ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами, а також Тарифами банку, які були надані банком їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, зобов`язалась виконувати вимоги Умов та Правил, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті privatbank.ua  (а.с.8).
АТ КБ «ПРИВАТБАНК», пред`являючи вимоги про стягнення кредитної заборгованості, крім тіла кредиту в розмірі 1422,18 грн, просив стягнути з відповідачки на його користь заборгованість по процентам за користування кредитом з 01 липня 2010 року по 31 жовтня 2018 року у розмірі 119036,01 грн. 
Задовольняючи вимоги банку лише в частині стягнення тіла кредиту та відмовляючи у стягненні процентів, суд першої інстанції виходив з того, що банк не надав підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила та за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків та комісії, а надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору.
Оскільки відсутні достатні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі ціну договору, зокрема, у формі сплати процентів, банк має можливість вимагати лише фактично отриману та не повернуту суму кредиту.
Такий висновок суд першої інстанції обґрунтував правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Проте висновок суду першої інстанції про відсутність доказів узгодження сторонами умов щодо сплати відсотків за користування кредитом, суперечать наданим банком доказам. 
Так, з огляду на матеріали справи, в день підписання анкети-заяви 01 липня 2010 року, ОСОБА_1 особисто підписала Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (далі – Довідка), в якій зазначено, що базова відсоткова ставка становить 2,5 % на місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік. Строк внесення щомісячного платежу – до 25 числа місяця, наступного за звітним (а.с. 9).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Так, згідно зі статтею 526 ЦК України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
У відповідності зі статтею 610 ЦК України  порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України  позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Висновок суду першої інстанції про те, що Умови та правила надання банківських послуг та банківські Тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена законом, узгоджена сторонами та є складовою кредитного договору, не спростовують обов`язок позичальниці виконувати ті умови, які були засвідчені її підписом, тобто ті, які зазначені у Довідці.
З цих підстав апеляційний суд не може погодитись з висновками суду, що при укладенні кредитного договору сторони не узгодили умови щодо розміру та порядку сплати процентів.
При визначенні розміру заборгованості по процентам, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Як видно з наданих позивачем документів, підписана відповідачкою анкета-заява та Довідка не містять домовленості щодо строку повернення кредиту. 
Водночас, ОСОБА_1 отримала дві кредитні картки, остання з яких – за № НОМЕР_1 , зі строком дії до травня 2016 року включно (а.с.99).
Отже, отримавши вказану кредитну картку, відповідачка погодилась користуватись кредитними коштами до 31 травня 2016 року. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що по даній справі строком кредитування може вважатись строк дії картки.
Таким чином, строк кредитування за укладеним між сторонами договором закінчився 31 травня 2016 року, а тому банк має право на отримання відсотків, які нараховані на вказану дату.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31 серпня 2014 року банком нараховані проценти за базовою процентною ставкою – 30 % річних (2,5 % на місяць) в розмірі 700,90 грн.
З 01 вересня 2014 року по 31 травня 2016 року банк застосовував базову процентну ставку – 34,80 % (2,9 % на місяць), а з квітня 2015 року - 43,20 % (3,6 % на місяць) (а.с.5-7).
Проте підписана сторонами Довідка не містить умов щодо підвищення розміру процентної ставки (2,9 % та 3,6 %). А доказів того, що відповідачка належним чином повідомлялась про зміну відсоткової ставки по кредиту позивач суду не надав.
Отже, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування в повній мірі наданого позивачем розрахунку для визначення розміру заборгованості по процентам, а вважає обґрунтованим стягнення заборгованості по процентам, виходячи з базової процентної ставки (2,5 % на місяць), які були погоджені сторонами, зокрема, з якою ознайомилася та погодилася ОСОБА_1 .
Розраховуючи заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01 вересня 2014 року по 31 травня 2016 року, колегія суддів враховує таке.
За цей період заборгованість по тілу кредиту була не змінною та становить 795,43 грн. Період прострочення складає 1 рік (365 днів) та 9 місяців (274 дня). 
Отже, з відповідачки підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, які нараховані банком за період з 01 липня 2010 року по 31 серпня 2014 року в розмірі 700,90 грн та за період з 01 вересня 
2014 року по 31 травня 2016 року в розмірі 378,16 грн ((795,43х30%/360)х365=241,94 + (795,43х22,5%/360)х274=136,22), а всього за період з 01 липня 2010 року по 31 травня 2016 року в розмірі 1079,06 грн.
Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на надані позивачем докази, не дав їм належної оцінки та помилково застосував висновок Великої Палати Верховного Суду (постанова від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17), який стосується інших за змістом правовідносин, рішення суду підлягає зміні на підставі пункту 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, із збільшенням розміру заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь позивача з 1422,18 грн до 2501,24 грн (1422,18 грн+1079,06 грн).
Також рішення підлягає зміні в частині розподілу судових витрат на підставі частини 13 статті 141 ЦПК України. 
Враховуючи розмір судових витрат позивача в суді першої інстанції (1921 грн) та при подачі апеляційної скарги (2881,50 грн), а також пропорційність задоволених позовних вимог (2,08%) та задоволених вимог апеляційної скарги (0,9%), з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 65,89 грн. 
Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.
Заочне рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2019 року змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ 14360570, місцезнаходження юридичної особи – 01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д) заборгованість за кредитним договором від 01 липня 2010 року в загальному розмірі 2501,24 грн., а також 65,89 грн судових витрат. 
Відновити дію заочного рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 грудня 2019 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, за правилами, передбаченими ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	І.В. Лівінський  	
Судді	О.І. Галущенко   Т.Б. Кушнірова	

Повне судове рішення складене 10 березня 2020 року.